ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2026 року
м. Харків
справа № 610/676/25
провадження № 22-ц/818/693/26
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого Тичкової О.Ю.
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Балаклійський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, Військова частина НОМЕР_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 01 серпня 2025 року у складі судді Тімонової В.М., -
УСТАНОВИВ:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся суду з заявою про оголошення померлим ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Харкова, Харківська область, Україна, який загинув у зв`язку із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби 08.10.2023.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що він є батьком ОСОБА_3 , який у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, вступив до лав Збройних Сил України. 23.10.2023 йому надійшло сповіщення про зникнення безвісті його сина в районі населеного пункту Лиман Перший Куп`янського району Харківської області під час виконання ним бойового завдання.
13.10.2023 за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 12023221080000894 внесені відомості про те, що 08.10.2023 поблизу населеного пункту Синьківка, Куп`янського району, Харківської області. За невідомих обставин зник безвісти під час виконання бойового завдання при виконанні службових обов`язків військовослужбовець НОМЕР_2 окремої механізованої бригади 10 корпусу – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . По теперішній час місцезнаходження не відоме, зв`язку з ним не має.
За результатами розгляду його звернення за вх№Б-99618 від 27 грудня 2023 року, Військова частина НОМЕР_1 листом № 1127 від 24 січня 2024 року повідомила про те, що за фактом зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведено службове розслідування, за результатами якого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 02.12.2023 №1775 «Про результати проведеного службового розслідування за фактом зникнення безвісті військовослужбовця», солдата ОСОБА_3 було визнано зниклим безвісті з 08.10.2023. Факт перебування у місцях несвободи, внаслідок збройної агресії проти України, солдата ОСОБА_3 не підтверджений.
Для отримання одноразової грошової допомоги та спадщини він просить оголосити сина померлим. 
Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 01 серпня 2025 року заяву задоволено. 
Оголошено померлим військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Харкова, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби. Місцем смерті визначено населений пункт Лиман Перший Куп`янського району Харківської області. Датою смерті ОСОБА_3 визнано 10.10.2023.
Рішення мотивоване тим, що за встановлених у справі обставин є можливим застосування положень ч.2 ст.46 ЦК України та оголошення фізичної особи померлою до спливу дворічного строку від дня закінчення воєнних дій, але не раніше спливу шести місяців.
Не погодившись з ухвалою суду Міністерство оборони України звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення яким у задоволенні заяви відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно застосував до спірних правовідносин вимоги ч. 2 ст. 46 ЦК України, щодо можливості оголосити особу померлою до спливу двох років від дня закінчення воєнних дій, оскільки в місці зникнення безвісти ОСОБА_3 проведення бойових дій триває до теперішнього часу. Тому заява є передчасною.
Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 , виданого 14.09.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 13).
14.10.2023 за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 12023221080000894 внесені відомості про те, що 08.10.2023 поблизу населеного пункту Синьківка, Куп`янського району, Харківської області, за невідомих обставин зник безвісти під час виконання бойового завдання при виконанні службових обов`язків військовослужбовець НОМЕР_2 окремої механізованої бригади 10 корпусу – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . По теперішній час місцезнаходження не відоме, зв`язку з ним не має (а.с. 14).
Відповідно до копії Сповіщення сім`ї № 38 від 23.10.2023, на ім`я ОСОБА_1 , солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вірний військовій присязі у бою за нашу Батьківщину ІНФОРМАЦІЯ_3 неподалік н.п. Лиман Перший Куп`янського району Харківської області, під час виконання бойового завдання зник безвісти (а.с. 15).
З повідомлення Військової частини НОМЕР_1 №1127 від 24 січня 2024 року убачається, що за фактом зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведено службове розслідування, за результатами якого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 02.12.2023 №1775 «Про результати проведеного службового розслідування за фактом зникнення безвісті військовослужбовця», солдата ОСОБА_3 було визнано зниклим безвісті з 08.10.2023. Факт перебування у місцях несвободи, внаслідок збройної агресії проти України, солдата ОСОБА_3 не підтверджений (а.с. 16).
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1775 від 02.12.2023 «Про результати проведеного службового розслідування за фактом зникнення безвісті військовослужбовця», солдат ОСОБА_3 на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.04.2023 № 114 (по стройовій частині) зарахований з 22.04.2023 до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця – снайпера 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 . Солдат ОСОБА_3 вважається зниклим безвісти 10.10.2023 в районі населеного пункту Лиман Перший Харківської області під час виконання бойового завдання (а.с. 109-117).
Вказане підтверджується актом службового розслідування, проведеного комісією ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 119-132).
З виписки з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора ДП «Український національний центр розбудови миру» від 30.04.2025 убачається, що відомості щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні (а.с. 165).
Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20250522-5135 від 22.05.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 24.11.2023 рахується зниклим безвісти за особливих обставин (а.с. 165). 
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, с. Лиман Перший Дворічанська селищна територіальна громада Куп`янського району Харківської області, з 24.02.2022 віднесена до території, на яких ведуться (велися) бойові дії.
За змістом ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявників. Якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) – це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.
Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.
Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, – протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру – протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
За змістом правового висновку викладеного у постанові Великої палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 у справі № 755/11021/22 приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким та немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.
Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом.
Водночас словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.
Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.
Зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф.
Законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України.
Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого).
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі – Наказ № 309).
У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.
Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій на конкретній території. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.
У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, с. Лиман Перший Дворічанська селищна територіальна громада Куп`янського району Харківської області, з 24.02.2022 р. віднесена до території, на яких ведуться активні бойові дії.
Отже, неможливо на обраховувати початок шестимісячного строку зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, як дату закінчення активних бойових дій на відповідній території.
Заявник звернувся до суду із заявою тоді, коли на цей момент ще не розпочався відлік шестимісячного строку, зазначений у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, а саме, як виснувала Велика Палата у вищенаведеній постанові - від дня закінчення активних бойових дій на відповідній території.
Проте суд першої інстанції не звернув уваги на правило частини другої статті 46 ЦК України та не врахував, що активні бойові дії на території де зник син заявника ще тривають, тому відлік установленого шестимісячного строку, відповідно ще не розпочався, тому дійшов помилкового висновку про задоволення заяви.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.
Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 01 серпня 2025 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги 726,72 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук