ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/7100/25      Головуючий І інстанції -
Провадження № 33/818/194/26     Губська Я.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП     Доповідач – Кружиліна О.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ  - Кружиліної О.А.,
за участю секретаря    - Михайлюка А.В.,
особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності  - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Буток Кирила Олександровича на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Не погоджуючи з вказаною постановою, захисник ОСОБА_1 – адвокат Буток К.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 4 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з вчиненням ОСОБА_1 дій в стані крайньої необхідності.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного, всебічного, об`єктивного дослідження усіх обставин справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Звертає увагу, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, оскільки змушений був сісти за кермо транспортного засобу через наказ командира взводу РЕР Зведеної стрілецької бригади ПС ЗС України ОСОБА_2 про необхідність забрати у волонтерів в м. Харкові обладнання ПУББК для пункту РКР, яке було пошкоджено внаслідок вогневого ураження супротивником керованим артилерійським боєприпасом. 
Не маючи можливості знайти транспортний засіб з водієм для виконання цього завдання яке було невідкладне, він вимушений був сісти за кермо автомобіля в стані алкогольного сп`яніння.
Поважність пропуску строку на апеляційне оскарження захисником мотивоване тим, що апеляційна скарга була подана у встановлений законом строк та повернута постановою Харківського апеляційного суду від 10.09.2025 у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують повноваження захисника.
Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання адвоката підлягає задоволенню.
Дослідивши матеріали справи відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Визнаючи винним та накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилося в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху (далі – ПДР України).
З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.
Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Судовим розглядом встановлено, що 27.06.2025 о 02 год. 04 хв. в м. Харкові по вул. Сумській біля будинку 22, ОСОБА_1 керував автомобілем «TOYOTA Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , де був зупинений поліцейськими у зв`язку з дією комендантської години. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння.
Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», що підтверджується наявним в матеріалах справи тестом. Результат огляду склав 1,30 %0 (проміле) алкоголю у видихаємому повітрі.
З результатом проведеного поліцейським огляду водій ОСОБА_1 погодився.
За наслідками вказаних подій, поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 373812 від 27.06.2025 року за порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.9 «а» ПДР України.
Проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора зафіксовано на нагрудну камеру поліцейських, відповідно до вимог статті 266 КУпАП, відеозапис з якої долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.
Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, яким суддя надав належну правову оцінку.
Апеляційний суд вважає, що вимоги частини 2 статті 251, статей 256, 2652, 266, 268 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі – Інструкція), «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.
Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно водія ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП.
Апеляційний суд дійшов висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суддею, відповідно до статей 251, 252 КУпАП на підставі наявних в матеріалах справи доказів, повно і всебічно встановлені фактичні обставини адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП
Постанова судді відповідає вимогам статей 245, 280, 283 КУпАП. 
Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд визнає зібрані докази у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
В постанові Верховного Суду від 21.12.2018, суд зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності, така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Суд роз`яснив, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. 
Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. 
Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Судовим розглядом встановлено, що під час оформлення адміністративного матеріалу, водій ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що перевозить гуманітарну допомогу та про обставини виконання ним наказ командира або перебуває під дією бойового розпорядження не повідомляв. 
Сам факт проходження ОСОБА_1 військової служби, заслуговують на повагу, але є такими, що не свідчать про те, що за обставинами вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, він діяв у стані крайньої необхідності, з огляду на наступне.
З урахуванням встановлених судом обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних і допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають.
У зв`язку із наведеним, під час апеляційного перегляду справи за доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 – адвоката Бутко К.О., апеляційним судом не встановлено підстав для скасування постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2025 та закриття провадження у справі, з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 284 КУпАП.

Керуючись статтями 1, 7, 15, 23, 130, 245, 251, 252, 256, 266-268, 276, 278-280, 284, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника ОСОБА_1 – адвоката Бутко Кирила Олександровича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2025 року – задовольнити та поновити такий строк.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Бутко Кирила Олександровича – залишити без задоволення.
Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Харківського 
апеляційного суду О.А. Кружиліна