ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/997/21  Номер провадження 22-ц/814/1573/25	Головуючий у 1-й інстанції Баранська Ж.О.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.
секретар:Горбун К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Лазоренка Олега Володимировича на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, де просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на частину земельної ділянки для ведення садівництва, кадастровий номер 5322483800:04:000:1087 загальною площею 0, 520 га, яка розташована в СТ «Маяк» і знаходиться на території Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, за межами населених пунктів, яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 533263 від 08 грудня 2009 року, а також на частину автомобіля Ford Focus, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2006, який належить ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 03 жовтня 2015 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб. Заочним рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 06 жовтня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у спільну сумісну власність спірну земельну ділянку в садівничому товаристві «Маяк», а також автомобіль Ford Focus, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Оскільки сторонами після розірвання шлюбу не було досягнуто згоди щодо розподілу спільного сумісного майна у добровільному порядку, тому позивач вимушена звернутись до суду для захисту своїх прав.
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя – задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину автомобіля FORD FOCUS, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2006.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині – відмовлено
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908, 00 грн., сплачений при подачі позову.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000, 00 грн.
В апеляційному порядку рішення оскаржив позивач ОСОБА_1 , в інтересаж якої діє адвокат Лазоренко О.В.
Скарга мотивована тим , що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права , без належного дослідження доказів у справі.
Зокрема , скаржник вказує, що спірна земельна ділянка кадастровий номер 5322483800:04:000:1087 загальною площею 0, 520 га була придбана під час перебування сторін у шлюбі , проте відповідач на підставі підробних документів здійснив приватизацію вказаного майна з метою виведення земельної ділянки зі спільної сумісної власності подружжя.
Також апелянт посилається на безпіставну відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення судово-технічної експертизи у справі. Позивач вказує, що не був належно повідомлений про розгляд справи та наявність клопотання експерта про надання вільних зразків відтисків печаток СТ «Маяк», відтак не міг своєчасно надати запитувані докази. Проте суд безпідставно відмовив у повторному призначенні експертизи.
Окрім того, вказуючи на належність земельної ділянки обом із подружжя скаржник вказує, що тягар доказування обставин , необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя , який її спростовує. 
Зважаючи на вказане скаржник просить скасувати рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 грудня 2024 року, та постановити нове про задоволення позову в повному обсязі.
Від ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Мілінська О.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення , а рішення без змін.
З матеріалів справи встановлено , що 01 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстровано Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 423, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 .
Від вказаного вище шлюбу сторони мають дитину: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 06 жовтня 2020 року, що не заперечується сторонами.
Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , 03 жовтня 2015 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль Ford Focus, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску.
Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
31 січня 2024 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області постановлено рішення у цивільній справі № 536/517/23, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кременчуцької районної державної адміністрації про скасування розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації. Рішення суду набрало законної сили 25 квітня 2024 року.
Під час розгляду вказаної вище справи судом встановлено, що ОСОБА_2 , як члену садівничого товариства «Маяк» на підставі протоколу загальних зборів членів товариства від 03 червня 2006 року про прийняття рішення про проведення приватизації земельних ділянок СТ «Маяк» відповідно до поданих заяв, зокрема й ОСОБА_2 , розпорядженням голови Кременчуцької районної державної адміністрації від 23 лютого 2009 року № 82 було передано у власність земельну ділянку з цільовим призначенням – для ведення садівництва, кадастровий номер 5322483800:04:000:1087, загальною площею 0, 520 га, яка розташована в СТ «Маяк» на території Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, за межами населених пунктів.
Розпорядженням Голови Кременчуцької районної державної адміністрації № 82 від 23 лютого 2009 року прийнято рішення про передачу громадянам-членам садівничого товариства «Маяк» у власність земельних ділянок для ведення садівництва за межами населених пунктів Піщанської сільської ради згідно додатку до розпорядження, де під № 2 вказано « ОСОБА_2 ».
Скаржником рішення оскаржується у частині вимог , що залишені судом першої інстанції без задоволення, відповідно апеляційним судом переглядається виключно у цій частині.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею право власності на частину земельної ділянки для ведення садівництва, кадастровий номер 5322483800:04:000:1087 загальною площею 0, 520 га, яка розташована в СТ «Маяк» і знаходиться на території Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка набута ОСОБА_2 у власність внаслідок безоплатної передачі із земель комунальної власності у період часу до 08 лютого 2011 року, вона є особистою власністю відповідача, не відноситься до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу між подружжям.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на слідуюче.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таку ж норму містить стаття 368 ЦК України.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Згідно з пунктами 3, 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, а також земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Отже, норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Натомість, майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
Відповідно до п. «б», п. «в» ч. 1ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.
Враховуючи наведене, встановивши, що спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача, оскільки набута ним до укладення шлюбу з позивачкою, адже заява про її приватизацію подана ще у 2004 році, а на підставі розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації від 23 лютого 2009 року № 82 передана безоплатно у власність, тобто внаслідок приватизації,суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що така не підлягає поділу між сторонами відповідно до ст. 57 СК України.
Колегія суддів вважає, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 грудня 2024 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Лазоренка Олега Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 грудня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов