ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/11687/25
категорія 106000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Романченка Є.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирської митниці Державної митної служби України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Житомирської митниці протиправною згідно вимоги, наданої у заяві від 22.03.2025 до Державної митної служби України про проведення службового розслідування по факту митного оформлення додаткових митних декларацій №№101020/2023/029008 від 03.08.2023,101020/2022/000002 від 04.01.2022, 101020/2023/015235 від 01.05.2023,101020/2023/019994 від 06.06.2023 у відповідності з пунктом 14 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Житомирську митницю провести службове розслідування відповідно до заяви від 22.03.2025 по факту митного оформлення ним додаткових митних декларацій №№101020/2023/029008 від 03.08.2023,101020/2022/000002 від 04.01.2022, 101020/2023/015235 від 01.05.2023,101020/2023/019994 від 06.06.2023 у відповідності з п. 14 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу».
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що орган досудового розслідування (ГСУ ДБР) вручив йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України та безпідставно підозрюють у вчиненні службової недбалості при оформленні митних декларацій. У зв`язку з цим, він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив на підставі пункту 14 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу» провести службове розслідування по факту проведення ним митного оформлення додаткових митних декларацій. Заява була розглянута Житомирською митницею та за результатами розгляду позивачу було відмовлено у проведенні службового розслідування, оскільки дія Закону України "Про державну службу" не розповсюджується на відносини , пов`язані зі здійсненням кримінального провадження. Вважаючи протиправною відмову, позивач звернувся до суду.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. 
Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на підставі наказу Житомирської митниці від 14.09.2023 №125 «Про проведення перевірки з окремих питань» та листа заступника Голови Держмитслужби від 11.09.2023 №08-3/17-02-01/7.19/6253 «Про проведення перевірки» за дорученням старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ ДБР (лист ДБР від 29.08.2023 №10-2-01-02-20428, у вересні 2023 року Житомирською митницею було проведено перевірку правильності митного оформлення посадовими особами митного поста «Житомир-Центральний» товарів ТОВ «ЯнЕір» ЛТД». За результатами перевірки будь-яких підозр, звинувачень відносно ОСОБА_1 щодо здійснення митного оформлення акт перевірки не містить. Житомирська митниця та її керівництво або інші посадові особи митниці не звинувачують позивача у порушенні митного оформлення літаків.
Також зазначено, що оригінали документів вилучені в результаті обшуку слідчим органом, а тому провести службове розслідування об`єктивно є неможливим. Акт перевірки від 20.09.2023 щодо правильності митного оформлення посадовими особами митного поста «Житомир-Центральний» Київської митниці товарів ТОВ «ЯнЕір» ЛТД» за період з 2020 по 2021 роки було долучено до матеріалів кримінального провадження, оскільки вказана перевірка проводилась за дорученням слідчого. Члени комісії вказаної перевірки викликалися слідчим в якості свідків для надання пояснень. На підставі викладеного вважаємо, що Житомирською митницею не було допущено бездіяльності при розгляді заяви головного державного інспектора Лимара А.І., в установлений строк митницею надано відповідь з посиланням на чинне законодавство.
Позивач надав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що вилучення документів митного оформлення ТОВ «ЯнЕір» ЛТД, не може бути підставою у відмові в проведенні службового розслідування, оскільки, на думку позивача, електронні митні декларації та, додані до них скановані копії паперових документів, на які накладено електронний підпис декларанта, надходили для проведення митного оформлення через інформаційну базу АСМО «Інспектор» та на даний час знаходяться в інформаційній базі АСМО «Інспектор». Згідно протоколу обшуку електронні документи не вилучались, а були записані (скопійовані) на належний ДБР носій інформації – картку пам`яті. Вилучення документів митного оформлення ТОВ «ЯнЕір» ЛТД посадовою особою ДБР не завадило комісії Житомирської митниці з 14.09.2023 по 20.09.2023 перевірити правильність митного оформлення товарів оформлених ТОВ «ЯнЕір» ЛТД на протязі 2019-2021 років. Тому, на думку позивача, твердження відповідача про неможливість проведення службового розслідування є безпідставним та спростовується наявністю Акту про результати перевірки з окремих питань від 20.09.2023.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 займав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста "Житомир-центральний" Житомирської митниці.
Органами досудового розслідування позивачу вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України (ГСУ ДБР).
22.03.2025 позивач звернувся до Державної митної служби України із заявою, в якій просив провести службове розслідування на підставі пункту 14 частини першої статті 7 Закону України «Про державну службу». 
За результатами розгляду заяви, Житомирською митницею направлено на адресу позивача лист від 17.04.2025 № 7.19-1/25/10/3194, в якому відмовлено у проведенні службового розслідування та повідомлено, що дія Закону України "Про державну службу" не розповсюджується на відносини, пов`язані зі здійсненням кримінального провадження. Оскарження або визнання незаконною підозри, висунутої у кримінальному провадженні, здійснюється відповідно до ст. 303 Кримінально-процесуального кодексу України. При цьому з боку Житомирської митниці та її посадових осіб станом на подання заяви жодних звинувачень чи підозр, які могли би бути підставою для проведення ініційованого розслідування не висувалось.
Вважаючи, що в даному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд надаючи правову оцінку підставам та порядку проведення службового розслідування, зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон №889-VIII), згідно його преамбули, визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Державний службовець-це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Пунктом 14 статті 7 Закону №889-VIII передбачено право державного службовця державного службовця на проведення службового розслідування за його вимогою з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
В свою чергу, положеннями ст.65-1 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» визначено, що з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, де працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції-органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції (ст.1 Закону № 1700-VII).
Порядок проведення службового розслідування затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 р. № 950.
Цей Порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно осіб, на яких поширюється дія Закону України “Про запобігання корупції”.
Положеннями п.2 Порядку №950 визначено, що відповідно до цього Порядку може бути проведено службове розслідування в разі:
невиконання або неналежного виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особою, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, а також недодержання вимог законодавства;
внесення подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконанню вимог Закону в інший спосіб;
вимоги особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щодо зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри.
У випадку, передбаченому абзацом третім цього пункту, службове розслідування проводиться за фактом виявленого порушення або стосовно особи, яка вчинила таке порушення.
За анонімними повідомленнями, заявами та скаргами службове розслідування не проводиться, крім випадків, коли анонімне повідомлення стосується порушення вимог Закону та наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
В той же час, положеннями п.3 Порядку №950 визначено, що дія цього Порядку не поширюється на державних службовців, крім випадків, визначених абзацами третім і четвертим пункту 2 цього Порядку.
Так, абзацом третім пункту 2 Порядку №950 закріплено, що може бути проведено службове розслідування в разі вимоги особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щодо зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри.
Службове розслідування проводиться із відстороненням особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, від здійснення повноважень на посаді або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймає відповідно суб`єкт призначення або керівник органу.
Особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом (п.6 Порядку №950).
За змістом ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
В свою чергу відповідно до Примітки до ст.45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу.
Кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 366-2, 366-3 цього Кодексу.
З матеріалів справи з`ясовано, що позивачу органами досудового розслідування вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України (ГСУ ДБР).
Тобто кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється позивач не є корупційним кримінальним правопорушенням, тоді як Порядок № 950 регулює питання щодо перевірки осіб, яких звинувачують у корупційних правопорушеннях.
Таким чином, до даних правовідносин не підлягають застосуванню норми Порядку № 950, а відтак у відповідача не було обов`язку проведення службового розслідування за наявності заяви позивача.
Крім того, правова позицію Верховного Суду, висловлена у постанові від 28 лютого 2025 року у справі №640/13763/20, де Судом зазначено, що чинна на момент виникнення спірних правовідносин редакція статті 71 Закону №889-VIII (в редакції, змін, зокрема, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019 №117-IX (далі – Закон №117-IX)) містить положення про порядок здійснення стосовно державних службовців саме дисциплінарного провадження, а не службового розслідування, як це було визначено у попередніх редакціях Закону №889-VIII.
Що стосується вручення позивачу повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, то як підставно зауважено відповідачем, дане питання підлягає розгляду в кримінальному провадженні відповідно до КК України та КПК України і Житомирська митниця немає ніяких повноважень щодо впливу будь-яким чином на результати розгляду даної справи. 
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Аналогічного висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд в постанові від 17.09.2025 у справі №240/22991/24.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У контексті встановлених обставин справи та правового регулювання суд доходить висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено в судовому порядку належними та допустимими доказами правомірність відмови у проведенні службового розслідування за пунктом 14 частини 1 статті 7 Закону №889-VIII, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Житомирської митниці (вул. Перемоги, 25, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 44005610) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Ю. Романченко

30.01.26