ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 712/5871/24		
Провадження № 22-ц/821/148/26		
категорія: 305010000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,
секретаря – Дмитренко В. В.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Відділ урядового фельд`єгерського зв`язку державної служби спеціалізованого зв`язку та захисту інформації України та в м. Черкаси,
представник відповідача – Кулик Ілля Олегович,
треті особи: ПрАТ Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку державної служби спеціалізованого зв`язку та захисту інформації України та в м. Черкаси – Кулика Іллі Олеговича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку державної служби спеціалізованого зв`язку та захисту інформації України та в м. Черкаси, треті особи: ПрАТ Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку державної служби спеціалізованого зв`язку та захисту інформації України та в м. Черкаси про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивувала тим, що 06 грудня 2023 року о 12.30 год. в Київській області Бориспільському районі на а/д Н08 (14-й км), поворот на с. Рогозів, вул. Перемоги, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Renault Logan, що є власністю Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку та захисту інформації України в м. Черкаси, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Ford Transit, під керуванням ОСОБА_3 , який належить ОСОБА_1 , що рухався попереду нього, який в свою чергу скоїв зіткнення з причепом автомобіля Volkswagen Transporter, який рухався попереду. Внаслідок ДТП постраждалих немає, автомобілі Renault Logan та Ford Transit отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 12.1 та 13.1 ПДР України.
Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 27 березня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Внаслідок даного ДТП, позивач звернулась в ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» із заявою про виплату їй, як потерпілій, відшкодування за пошкоджений у ДТП автомобіль. Представником ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено огляд та оцінка належного позивачу автомобіля, сума експертної оцінки ПрАТ СК «Арсенал Страхування» відносно пошкоджень автомобіля складає 160 000 грн.
Позивач не погодилася із сумою виплати за пошкодження її автомобіля, а тому 23 січня 2024 року була проведена незалежна експертиза пошкодженого транспортного засобу СПД ОСОБА_4 по визначенню вартості відновлювального ремонту Ford Transit, та матеріального збитку, заподіяного власнику даного автомобіля, внаслідок пошкодження при ДТП 06 грудня 2023 року.
Відповідно до Висновку експерта № 16, складеного СПД ОСОБА_4 , ринкова вартість автомобіля Ford Transit на дату ДТП 06 грудня 2023 року до моменту ушкодження складає 494 727,00 грн з ПДВ; ринкова вартість автомобіля після пошкоджень, отриманих при ДТП 06 грудня 2023 року складає 168 268,00 грн з ПДВ; вартість матеріального збитку, заподіяна власнику автомобіля Ford Transit, внаслідок пошкодження останнього при ДТП складає 494 727,00 грн з ПДВ.
03 січня 2024 року ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» було виплачено на користь позивача 160 000 грн. Водночас, для повного відновлення автомобіля потрібна сума в розмірі 494 727,00 грн. Відповідно, ПрАТ СК «ВУСО» не в повному обсязі відшкодувала збитки ОСОБА_1 за пошкодження ОСОБА_2 автомобіля Ford Transit внаслідок ДТП. Сума недоплати за ремонт автомобіля Ford Transit внаслідок ДТП складає 337 727,00 грн.
Крім матеріальних збитків, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у отриманні негативних наслідків в результаті ДТП, які виникли безпосередньо під час вчинення ОСОБА_2 правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків відноситься нервовий стрес, а також втрата позивачем певного доходу. Відповідно до Договору оренди легкового автомобіля № 1 від 20.07.2023, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Група компаній Техбезпеки», автомобіль Ford Transit знаходиться в строковому користуванні, за що щомісяця позивач отримувала орендну плату. Внаслідок даного ДТП позивач недоотримала доходу за грудень 2023 року квітень 2024 року у сумі 25 000 грн. Це, в свою чергу, викликало неспокій в житті позивача, як наслідок постійні переживання, спори. Розмір душевних страждань позивач оцінює в 50 000 грн.
В зв`язку з вищевикладеним, позивач просила суд стягнути із Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку та захисту інформації України в м. Черкаси на користь ОСОБА_1 337 727,00 грн матеріальної шкоди; 50 000 грн моральної шкоди та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку державної служби спеціалізованого зв`язку та захисту інформації України та в м. Черкаси на користь ОСОБА_1 в розрахунок відшкодування матеріальної шкоди 166 459,00 грн та моральної шкоди – 15 000,00 грн. 
Вирішено питання про судові витрати.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля Ford Transit внаслідок пошкодження останнього при ДТП 06 грудня 2023 року, який складає 494 727,00 грн з ПДВ. Ринкова вартість автомобіля Ford Transit на дату ДТП 06 грудня 2023 року до моменту ушкодження складає 494 727,00 грн з ПДВ. Ринкова вартість автомобіля Ford Transit після пошкоджень, отриманих при ДТП складає 168 268,00 грн з ПДВ. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума матеріального збитку завданого в результаті ДТП в розмірі 166 459,00 грн. (494 727,00 грн - 168 268 грн - 160 000 грн = 166 459,00 грн).
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції з урахуванням вимог розумності та справедливості дійшов висновку про необхідність визначення розміру такого відшкодування у сумі 15 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку державної служби спеціалізованого зв`язку та захисту інформації України та в м. Черкаси – Кулик І. О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2025 року в частині стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди.
Ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку державної служби спеціалізованого зв`язку та захисту інформації України та в м. Черкаси на користь позивача в розрахунок відшкодування матеріальної шкоди 29 334,23 грн, а в частині стягнення моральної шкоди відмовити. 
Скаржник вважає, що рішення суду містить структурні та мотиваційні недоліки, які спричинені поверхневим дослідженням судом пояснень відповідача та відсутністю відповіді на основні запитання, що виникли під час вирішення даного спору.
Судом першої інстанції взагалі не зазначено в чому полягає моральна (немайнова) шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань суд виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Тобто, взагалі не розглядалась глибина фізичних та душевних страждань позивача, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також інші обставини, які мають істотне значення для справи, що ставить під сумнів призначення судом моральної шкоди.
Щодо матеріальної шкоди скаржник зазначає, що 06 грудня 2023 року відбулося ДТП в результаті якого транспортний засіб, що перебуває у власності ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження. Позивач звернулася до ПрАТ СК «ВУСО» із заявою про страхове відшкодування. ПрАТ СК «ВУСО» було прийняте рішення про визнання випадку страховим та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн в межах страхового ліміту відповідальності.
Жодних зауважень чи скарг щодо огляду транспортного засобу страховиком або щодо складених калькуляцій і розрахунків, або здійснених виплат у ОСОБА_1 не було і відповідних доказів у матеріалів справи немає. 
Позивач ОСОБА_1 10 січня 2024 року звернулася до судового експерта, який в подальшому склав висновок, що певних розрахунках суттєво відрізняється від калькуляцій наданих ПрАТ СК «ВУСО».
Судом першої інстанції було грубо проігноровано норми законодавства та упереджено брались до уваги тільки ті розрахунку, які наведені у експертному висновку ОСОБА_4 , які, на думку відповідача, не відповідають дійсності, оскільки вартість матеріального збитку, зазначена у Висновку експерта є завищеною, крім того його висновок суперечить розрахунку вартості технічно справних складників ДТЗ, виконаного страховою компанією.
ОСОБА_1 прийняла страхове відшкодування від ПрАТ СК «ВУСО» у розмірі 160 000,00 грн за свій транспортний засіб, що частково перекрило матеріальну шкоду після ДТП в межах страхової суми, тобто ліміту відповідальності, а також ці розрахунки не оскаржувались ні позивачем, ні відповідачем, то суд першої інстанції мав врахувати позицію відповідача щодо різниці між вартістю транспортного засобу позивача до та після дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, суд першої інстанції неправомірно відхилив доводи відповідача та взяв до уваги лише розрахунки експерта ОСОБА_4 , які не відповідають дійсності. 
Крім того, суд першої інстанції неправомірно відмовив відповідачу у клопотанні щодо зупинення провадження, мотивуюче це тим, що відповідач та третя особа не перебувають у зоні бойових дій під час розгляду справи.
Проте, скаржник вважає, що суд був зобов`язаний зупинити провадження в даній справі до припинення перебування відповідача та третьої особи в складі військового формування, що переведене на воєнний стан, однак суд відмовив в задоволенні клопотання, що призвело до неправильного застосування норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу 

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що при вирішенні даного спору, судом першої інстанції до уваги приймався висновок судового експерта Березовського А. А., оскільки останній відповідає вимогам закону та є таким, що беззаперечно підтверджує розмір завданого позивачу матеріального збитку. Натомість Звіт ПрАТ СК «ВУСО» не є висновком експерта в розумінні ст. ст. 102, 103 ЦПК України.
Позивач повністю погоджується із рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2025 року та вважає його цілком обґрунтованим та справедливим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 06 грудня 2023 року о 12.30 год. в Київській області Бориспільському районі на а/д Н08(14-йкм), поворот на с. Рогозів, вул. Перемоги сталася ДТП за участю автомобіля Renault Logan, н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Ford Transit н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 27 березня 2024 року справа № 359/12406/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно вказаної постанови вбачається, що 06 грудня 2023 року о 12.30 год. в Київській області Бориспільському районі на а/д Н08 (14-й км), поворот на с. Рогозів, вул. Перемоги, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Renault Logan, н/з НОМЕР_1 , що є власністю Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку та захисту інформації України в м. Черкаси, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Ford Transit н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який належить ОСОБА_1 , що рухався попереду нього, який в свою чергу скоїв зіткнення з причепом автомобіля Volkswagen Transporter н/з НОМЕР_3 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП постраждалих немає, автомобілі Renault Logan, н/з НОМЕР_1 та Ford Transit н/з НОМЕР_2 отримали механічні пошкодження (а.с. 12-13, т. 1).
Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 214050554, цивільно-правова відповідальність власника Renault Logan, н/з НОМЕР_1 Відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Черкасах на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ Страхова компанія «ВУСО».
Полісом № 214050554 передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, а саме: 160 000,00 грн.
08 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу марки Ford Transit н/з НОМЕР_2 .
03 січня 2024 року страховиком ПрАТ СК «ВУСО» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» про надходження коштів на картку ОСОБА_1 (а.с. 36, т.1)
Відповідно до Висновку експерта № 16 про оцінку автомобіля Ford Transit н/з НОМЕР_2 , складеного 23 січня 2024 року СПД ОСОБА_4 , на замовлення позивача, вартість матеріального збитку заподіяна власнику автомобіля Ford Transit н/з НОМЕР_2 внаслідок пошкодження останнього при ДТП 06 грудня 2023 року складає 494 727,00 грн з ПДВ. Ринкова вартість автомобіля Ford Transit н/з НОМЕР_2 на дату ДТП 06 грудня 2023 року до моменту ушкодження складає 494 727,00 грн з ПДВ. Ринкова вартість автомобіля Ford Transit н/з НОМЕР_2 після пошкоджень, отриманих при ДТП 06 грудня 2023 року складає 168 268,00 грн з ПДВ (а.с. 75-80, т. 1).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.
Предметом даного спору є відшкодування шкоди завдана дорожньо-транспортною пригодою.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників ТЗ регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно з ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно зі ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний письмово надати страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.
08 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу марки Ford Transit н/з НОМЕР_2 .
03 січня 2024 року страховиком ПрАТ СК «ВУСО» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» про надходження коштів на картку ОСОБА_1 .
Позивач не погодилася із сумою виплати за пошкодження її автомобіля, а тому 23 січня 2024 року була проведена незалежна експертиза пошкодженого транспортного засобу СПД ОСОБА_4 по визначенню вартості відновлювального ремонту Ford Transit, та матеріального збитку, заподіяного власнику даного автомобіля, внаслідок пошкодження при ДТП 06 грудня 2023 року.
Відповідно до Висновку експерта № 16 про оцінку автомобіля Ford Transit н/з НОМЕР_2 , складеного 23 січня 2024 року СПД ОСОБА_4 , на замовлення позивача, вартість матеріального збитку заподіяна власнику автомобіля Ford Transit н/з НОМЕР_2 внаслідок пошкодження останнього при ДТП 06 грудня 2023 року складає 494 727,00 грн з ПДВ. Ринкова вартість автомобіля Ford Transit н/з НОМЕР_2 на дату ДТП 06 грудня 2023 року до моменту ушкодження складає 494 727,00 грн з ПДВ. Ринкова вартість автомобіля Ford Transit н/з НОМЕР_2 після пошкоджень, отриманих при ДТП 06 грудня 2023 року складає 168 268,00 грн з ПДВ.
При вирішенні даного спору суд першої інстанції послався на Висновок № 16 судового експерта ОСОБА_4 від 23 січня 2024 року, оскільки останній відповідає вимогам закону, зокрема ст. 106 ЦПК України так як в ньому зазначено, що він підготовлений для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправнивий висновок, та є таким, що підтверджує розмір завданого позивачу матеріального збитку. 
Щодо Звіту ПрАТ СК «ВУСО» суд першої інстанції вірно зазначив, що він не є висновком експерта в розумінні ст. ст. 102, 103 ЦПК України.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17, від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17, від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводиться ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.
Отже, суд першої інстанції вірно виходив із матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Ford Transit н/з НОМЕР_2 внаслідок пошкодження останнього при ДТП 06 грудня 2023 року, який складає 494 727,00 грн з ПДВ, а саме ринкова вартість автомобіля Ford Transit н/з НОМЕР_2 на дату ДТП 06 грудня 2023 року до моменту ушкодження складає 494 727,00 грн з ПДВ, ринкова вартість автомобіля Ford Transit н/з НОМЕР_2 після пошкоджень, отриманих при ДТП 06 грудня 2023 року складає 168 268,00 грн з ПДВ.
В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що позивачу було виплачено страхове відшкодування на підставі ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто оцінену шкоду. В свою чергу, позивач не мала будь-яких зауважень, не оскаржила звіт експерта.
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За приписами ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.
Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 27 березня 2024 року встановлено вину ОСОБА_2 у зазначеній ДТП.
Судом першої інстанції встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з власником автомобіля Renault Logan, н/з НОМЕР_1 – Відділом урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Черкасах та скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди відбулось під час виконання службових обов`язків.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди (в даному випадку власником транспортного засобу), свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
У п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
В абзаці 3 п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.
Отже, на підставі викладеного, можна дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Також, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17, від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17, від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводиться ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.
Доводи скаржника стосовно того, що суд не звернув уваги, що виплату суми страхового відшкодування позивачу здійснено на підставі оціненої шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
В разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.
В зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що до стягнення з Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Черкасах на користь ОСОБА_1 підлягає сума матеріального збитку завданого в результаті ДТП в розмірі 166 459,00 грн (494 727,00 грн - 168 268 грн – 160 000 грн = 166 459,00 грн).
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач Відділ урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Черкасах, надавши відзив на позовну заяву та навівши відповідний розрахунок у відповідності до поданих позивачем доказів (а.с. 60-64 т. 1), зазначив, що реальна матеріальна шкода в наслідок вказаного ДТП складає 166 459,00 грн. Разом з тим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.
Тому, на думку суду апеляційної інстанції, на підтвердження розміру шкоди позивач надав належні та допустимі докази, а відповідач не заперечував проти вказаного розміру та не надав доказів на його спростування. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, а відповідач відсутність вини в його діях.
Відповідно до вимог ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідачем не було заявлено клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи.
Водночас ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.09.2024, якою було задоволено клопотання представника третьої особи ОСОБА_2 – адвоката Саненко К. В. та у даній справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, Київським НДІСЕ залишена без виконання у зв`язку з не проведенням її оплати ОСОБА_2 (а.с. 111-114, 116 т. 1).
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Статтею 23 ЦК України, зокрема визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. 
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Як зазначалось, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
При цьому юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, суть позовних вимог, негативні наслідки, що настали в результаті неправомірних дій працівника відповідача, прийшов до висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн, що відповідає вимогам розумності і справедливості. 
Щодо доводів скаржника про зупинення провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, зокрема, встановлених п. 2 ч.1 ст. 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема, приймають участь у виконанні бойових завдань.
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.
Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Як зазначив скаржник, третя особа ОСОБА_2 є діючим військовослужбовцем Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в м. Черкасах (військова НОМЕР_4 згідно з наказом Адміністрації Держспецзв`язку № 188/ДСК від 11.05.2022 про присвоєння умовних найменувань підрозділам Держспецзв`язку). Сторона відповідача перебуває у складі військового формування, що переведене на воєнний стан.
Із наданих відповідачем документів не простежується правовий зв`язок між відповідачем та конкретним підрозділом, який безпосередньо бере участь у бойових діях станом на день розгляду справи, відсутні докази перебування його у підрозділі, який безпосередньо виконує бойові завдання та перебуває в місці проведення активних бойових дій.
Водночас, враховуючи приведені вимоги закону, апеляційний суд враховує, що відповідачем у даній справі є юридична особа – Відділ урядового фельд`єгерського зв`язку державної служби спеціалізованого зв`язку та захисту інформації України в м. Черкаси, а ОСОБА_2 є третьою особою без самостійних вимог, тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі. 
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність прийнятого рішення суду.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», § § 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування оскаржуваного рішення першої інстанції за доводами апеляційної скарги представника Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку державної служби спеціалізованого зв`язку та захисту інформації України та в м. Черкаси – Кулика І.О. відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку державної служби спеціалізованого зв`язку та захисту інформації України та в м. Черкаси – Кулика Іллі Олеговича – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 07 січня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова