ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" січня 2026 р. справа № 300/3427/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (далі – позивач, ВЧ НОМЕР_1 ) 15.05.2025 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення безпідставно набутих коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до витягу з наказу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 12.05.2023 №261-ОС «Про виплату допомоги на оздоровлення» та додатку до нього визначено забезпечити відповідача виплатою допомоги на оздоровлення у лютому-грудні 2023 року. Відповідно до Витягу з реєстру перерахувань на карткові рахунки, розрахунково-платіжної відомості від 29.05.2023 №37 та розрахунково-платіжної відомості №18 від 29.05.2023 старшому солдату ОСОБА_1 нараховано допомогу на оздоровлення за 2023 рік, у розмірі 25 017,00 грн. Однак, відповідно до грошового атестату позивача від 31.03.2023 №277, останній вже отримав допомогу на оздоровлення за 2023 рік за попереднім місцем проходження військової служби, тобто у НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_4 ). Таким чином, ОСОБА_1 було повторно нараховано допомогу для оздоровлення за 2023 рік на підставі наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, у розмірі 25 017,00 грн. Отже, відповідач за 2023 рік двічі отримав допомогу для оздоровлення, яка надається лише один раз на рік. З огляду на зазначене, представник позивача звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою суду від 20.05.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом:
- подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на звернення до суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску; 
- зазначення відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету в учасників справи (а.с.68-71).
Представником позивача через підсистему «Електронний суд» 25.05.2025 сформовано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яку отримано судом 26.05.2025 (а.с.73-75).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.82-84). 
Відповідач правом подання відзиву не скористався.
Відповідно до частини 4 статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Частиною 6 статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановив такі обставини.
Відповідно до Витягу з Наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України №43-ОС від 11.03.2023 старшого солдата ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження військової служби з НОМЕР_3 прикордонного загону, зараховано до списків особового складу та на всі види грошового забезпечення, з 11.03.2023 (а.с.12).
Позивач 11.04.2023 звернувся з рапортом до начальника відділу інженерної підтримки про надання йому допомоги на оздоровлення за 2023 рік відповідно до наказу МВС України від 25.06.2018 №558 (а.с.14).
Відповідно до Витягу з Наказу №216-ОС від 12.05.2023, зокрема ОСОБА_1 внесено до списків на виплату на оздоровлення у лютому-грудні 2023 року (а.с.15-17).
Так, згідно з Витягом з реєстру перерахувань на карткові рахунки №37 від 29.05.2023 Військова частина НОМЕР_5 через АТ «Приват Банк» перерахувала ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення в розмірі 24 641,74 грн (а.с.18).
Також, обставина виплати підтверджується розрахунково-платіжною відомістю №18 від 29.05.2023 в розмірі 25 017,00 грн (а.с.44).
Відповідно до Витягу з Наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 775-ОС від 01.11.2023 старшого солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.13 та зворотна сторона).
Внутрішнім аудитом Державної прикордонної служби України під час проведення оцінки діяльності НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України за період з 01.02.2023 по 30.06.2024 встановлено факт безпідставної допомоги на оздоровлення військовослужбовцям, зокрема, ОСОБА_1 , за наслідками якого проведено службове розслідування, за результатами якого НОМЕР_2 мобільним прикордонним загоном Державної прикордонної служби України видано Наказ №4643-АГ від 16.11.2024, яким зокрема, зобов`язано вжити заходів щодо проведення претензійно-позовної роботи з питань відшкодування незаконно набутих грошових коштів (дворазово нарахованої допомоги на оздоровлення), зокрема щодо військовослужбовця ОСОБА_1 (а.с.76-78).
Відповідно до Грошового атестату №277 відповідачем отримано допомогу на оздоровлення від Військової частини НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) за 2023 рік в розмірі 20 100,00 грн (а.с.62).
З метою відшкодування безпідставно набутих коштів, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Також статтею 65 Основного Закону передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII (далі – Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами 2, 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінет Міністрів України 30.08.2017 прийняв постанову №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі – Постанова №704), яка набрала чинності 01.03.2018. 
Згідно з пунктом 2 цієї постанови, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України від 25.06.2018 №558 (далі – Наказ №558).
Пунктом 1 Наказу №558, зокрема визначено, що ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).
Відповідно до підпунктів 1, 2, пункту 7, Розділу IV Порядок, умови та розміри виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення Наказу №558, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення (далі - допомога) в розмірі місячного грошового забезпечення.
Допомога надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникові (командирові) - на підставі наказу начальника вищого рівня із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Згідно з підпунктами 7-9 Наказу №558 цього ж розділу, у разі переміщення військовослужбовців по службі до інших органів Держприкордонслужби в наказі начальника (командира) органу Держприкордонслужби про виключення зі списків особового складу зазначаються відомості про надання допомоги для оздоровлення.
Відомості про надання допомоги з посиланням на наказ начальника (командира) органу Держприкордонслужби зазначаються в грошовому атестаті, який надсилається до органу Держприкордонслужби за новим місцем служби.
Військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до списків особового складу Держприкордонслужби,допомога в році їх прибуття надається тільки в разі підтвердження факту невиплати її за попереднім місцем служби.
Військовослужбовцям, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, допомога за період служби в поточному році не надається.
Суд зазначає, що питання повернення зайво виплачених коштів не врегульовані нормами спеціального законодавства. У той же час такі питання врегульовані Цивільним кодексом України.
Згідно з приписами статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.
Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.
Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.
Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц виклав, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.
Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.
При цьому, судом встановлено, що згідно з внутрішним аудитом фінансово-господарської діяльності НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, виявлено факт безпідставно набутих коштів в сумі 25 017,00 грн, отриманих за 2023 рік колишнім військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
Суд вважає, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки перебуваючи на службі у НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_4 ), відповідно до грошового атестату №277 отримав матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 20 100,00 грн, звернувся 11.04.2023 за такою ж допомогою до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) в якій, відповідно до розрахунково-платіжної відомості №18 від 29.05.2023 отримав її у розмірі 25 017,00 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок у поверненні безпідставно набутої матеріальної допомоги на оздоровлення у Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) у розмірі 25 017,00 грн.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, за відсутності правових підстав для отримання відповідачем матеріальної допомоги на оздоровлення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів в сумі 25 017,00 грн.
Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 2 статті 139 КАС, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Враховуючи, що позивачем не понесено вищенаведених судових витрат, такі не підлягають розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю. 
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 ) на користь НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ - НОМЕР_7 ) безпідставно набуті кошти в розмірі 25 017 (двадцять п`ять тисяч сімнадцять) гривень 00 копійок. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України), адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_7 ;

відповідач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_6 .

Суддя   /підпис/ Тимощук О.Л.