П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 296/11783/15-к
провадження № 51-3047км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 17 червня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 16 липня 2025 рокущодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Североморськ Мурманської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 17 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років, за ч. 3 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що належить засудженому.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, що належить засудженому.
Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Житомирськогоапеляційного суду від 16 липня 2025 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Судами попередніх інстанцій ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 10 серпня 2015 року в ході проведення обшуку за місцем його проживання у кв.  АДРЕСА_2 , інших його володіннях, а також салоні автомобіля було виявлено 7 гранат РГД-5, 21 патрон та гладкоствольний самозарядний пістолет моделі «Karal Firtina» № НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А., які ОСОБА_7 незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу.
Також під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 в будинку по АДРЕСА_3 та інших володіннях, у водостічній трубі, у насипу піску біля вказаного будинку, а також у гаражному приміщенні, що перебуває у користуванні ОСОБА_7 , розташованому на подвір`їбудинку, було виявлено у різних упакуваннях (зіп-пакетах, шкарпетці, поліетиленових пакетах, нашарування на різних предметах) в особливо великому розмірі психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін загальною вагою 41,7795205 г, яку з огляду на кількість, спосіб упаковки та розфасування ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав з метою подальшого збуту.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі захисник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог захисник вказує про:
- недопустимість результатів обшуку, оскільки слідчим суддею було надано дозвіл на обшук лише будинку, а не поза його межами, а відповідна ухвала іншим співвласникам будинку не вручалась;
- звернення слідчого із клопотанням про надання дозволу на обшук будинку, а не іншого володіння особи чи його частини;
- недоведеність умислу засудженого на збут психотропної речовини, а обставини її незаконного придбання залишилися нез`ясованими;
- безпідставне застосування додаткового покарання;
- відсутність записів низки судових засідань.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні:
- захисник підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити;
- прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги сторони захисту і просила залишити судові рішення без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули, причин своєї неявки Суду не повідомили.
Мотиви Суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, встановлених судами нижчих інстанцій.
Щодо аргументів захисника про недопустимість результатів обшуку Суд зазначає таке.
Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 06 серпня 2015 року було надано дозвіл на проведення обшуку житла та іншого володіння, належного співвласникам, в тому числі приміщення будинку  АДРЕСА_3 (а. с.148, Т. 2), а також на підставі ухвали слідчого судді цього ж суду від 06 серпня 2015 року було надано дозвіл на проведення обшуку в салоні автомобіля, володільцем якого є засуджений (а. с. 176, Т. 2), що, в свою чергу, підтверджує законність обшуку проведеного на подвір`ї домоволодіння обвинуваченого та в транспортному засобі.
У цьому провадженні заборонені в обігу речовини було знайдено та вилучено у тому числі у водостічній трубі та насипу піску на подвір`ї. Сторона захисту вважає, що обшук у цих місцях потребував окремого дозволу слідчого судді, оскільки не охоплювався вищезгаданої ухвалою.
Колегія суддів не погоджується із такими доводами захисту.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КПК під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.
Зовнішні конструкції будинку (як-от водостічні труби) та частини подвір`я (як-от насипи піску у розглядуваній справі) не є окремим майном, а є складовою житла чи іншого володіння особи, та не потребують окремої ухвали слідчого судді про дозвіл на їх обшук.
Надання дозволу на обшук житла та іншого володіння особи охоплює інші елементи чи конструкції такого житла чи іншого володіння.
Тобто виявлені під час обшуку будинку та іншого володіння ОСОБА_7 предмети та речовини було вилучено на законних підставах.
Також на противагу аргументам захисника на виконання ч. 3 ст. 233 КПК ухвала слідчого судді від 06 серпня 2015 року була вручена ОСОБА_7 як володільцю майна під власноручний підпис (а. с. 148, зворіт, Т. 2).
З огляду на викладене, Суд констатує законність проведеного у цьому кримінальному провадженні обшуку, результати якого правомірно покладено судами в основу доказової бази пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.
У касаційній скарзі захисник стверджує про недоведеність умислу засудженого на збут психотропної речовини, з чим колегія суддів не погоджується.
Усталеною судовою практикою визначено, що про умисел на збут можуть вказувати, зокрема, розмір вилученої речовини, спосіб її упакування чи розфасування тощо.
У цьому кримінальному провадженні в ході проведення обшуку майна, яке перебувало у користуванні засудженого, було виявлено: 
- у гаражному приміщенні - 88 поліетиленових пакувальних пакетів з нашаруванням психотропної речовини (амфетаміну), шкарпетку з паперовим згортком амфетаміну та поліетиленові пакети з цією ж речовиною різною вагою (0,50000402 г, 0,0709 г, 0,1432 г, 0,2163 г, 0,234156 г);
- у водостічній трубі житлового будинку в пластиковій коробці - зіп-пакети з амфетаміном різною вагою (9,7814 г, 10,6645, 9,8525 г, 3,9368 г, 0,00626 г та 0,00628 г);
- у насипі піску біля будинку - зокрема, 22 пакувальних пакетики, пластикові трубки, електронні ваги, сигаретницю з пакетиками з речовиною, пластикові картки, сигаретницю з фольгою з речовиною, металева мірна ложка. На поверхнях вказаних предметів було виявлено нашарування амфетаміну різною вагою - 0,0000155 г, 0,00024 г, 0,000205 г, 0,000525 г, 0,000505 г, 0,00013 г, 0,000215 г, 0,000185 г. Вміст віднайдених пакетиків становив амфетамін вагою 0,1060 г, 0,1118 г, 0.1001 г, 0,2040 г, 0,0931 г, 0,0008 г, а згорток та 4 пакетики - амфетамін вагою 0,0629 г, 3,2364 г, 0,9223 г, 0,3246 г, 1,2032 г.
Висновком судово-дактилоскопічної експертизи від 30 вересня 2025 року встановлено, що на частині предметів, вилучених під час обшуку у водостічній трубі виявлені сліди пальців рук, належних ОСОБА_7 , а також на поверхнях сигаретниці та кришці металевих ваг.
З наведеного вбачається, що засуджений у різних малопомітних місцях зберігав не лише саму психотропну речовину (амфетамін), але й володів усім обладнанням для її розфасування - електронні ваги, мірна ложка, пластикові картки з нашаруванням речовини, пусті пакетики. Сама ж речовина була упакована різними способами - були і паперові згортки, і поліетиленові пакетики, і зіп-пакети, що вказує на те, що засуджений її ретельно розфасовував з метою збуту.
При цьому загальний розмір виявленого амфетаміну становив 41,7795205 г, який вочевидь перевищує потребу у власному вживанні.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність у діях ОСОБА_7 умислу на збут психотропної речовини та, відповідно, кваліфікацією його дій за ч. 3 ст. 307 КК.
Щодо доводів захисника про неправильне призначення додаткового покарання, то колегія суддів не погоджується із цим доводом.
Суд вважає, що у разі виявлення у особи такої кількості заборонених в обігу речовин, які розфасовані у спосіб, який свідчить про умисел на подальший збут, є всі підстави вважати такі дії вчиненими з корисливим мотивом. Суд не вважає, що сукупність означених вище критеріїв (зокрема кількість речовини, спосіб розфасування) дають підстави вести мову про можливість відчуження недозволених в обігу речовин безоплатно чи  альтруїстичних спонукань. Суд не вважає, що якщо якась із розфасованих речовин й буде передана безоплатно, то можна вести мову про те, що особа закупляє наркотичний засіб чи психотропну речовину у великому або особливо великому розмірі, й розповсюджує їх без отримання для себе матеріальної вигоди. 
Підстав вважати, що у цьому провадженні засуджений не мав корисливих спонукань щодо збуту психотропної речовини, обіг якої обмежено, - амфетамін загальною вагою 41,7795205 г, яка була розфасована у велику кількість пакетиків, у суду немає.
Верховний Суду України у подібній ситуації констатував, що оскільки відповідно до закону даний злочин за ознаками суб`єктивної сторони є корисливим незалежно від того, в якій формі, матеріальній чи нематеріальній, виражена користь, норми ч. 2 ст. 59 КК України не є підставою для незастосування у разі засудження особи за ч. 2 ст. 307 цього Кодексу додаткового обов`язкового покарання у виді конфіскації майна (ухвала від 03 грудня 2009 року, справа № 5-4355км09). Аналогічні висновки вочевидь застосовні й до ч. 3 ст. 307 КК.
Суд вважає, що не погоджуючись із доводами сторони захисту про те, що у засудженого був умисел на збут забороненої в обігу речовини, мотивуючи свою позицію, суди прийшли до правильних висновків як в частині кваліфікації дій засудженого, так і в частині призначення йому покарання, в тому числі й додаткового.
З огляду на вищевказане, застосування до ОСОБА_7 конфіскації майна, яке є обов`язковим додатковим покаранням у санкції ч. 3 ст. 307 КК, є правильним.
Також за результатами касаційної перевірки не підтвердилися аргументи захисника про відсутність записів судових засідань, які знайшли аргументовану правову оцінку з боку апеляційного суду.
Таким чином, за результатами касаційного розгляду колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з чим судові рішення потрібно залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 17 червня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 16 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                              ОСОБА_3