ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9898/25 Справа № 186/1875/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро 
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 02 травня 2025 року у справі за позовом Кредитної спілки "Союз-Дніпро" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И Л А:
       У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості.
       В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 17 листопада 2021 року між КС "Союз-Дніпро" та ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту №1515/21, відповідно до якого відповідачу позивачем було надано кредитні кошти в сумі 115 000,00 гривень, строком на 48 місяців, починаючи з 17 листопада 2021 року по 16 листопада 2025 року, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Кредит було отримано відповідачем частинами, 17,18,19 листопада 2021 року, що підтверджується видатковими касовими ордерами №261,264,266, всього на суму 115 000 гривень.
       Відповідно до умов споживчого кредиту ОСОБА_1 зобов`язався погашати заборгованість по договору щомісячно у період з "20" по "30" число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по договору споживчого кредитку, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий відповідачем у строк до 16 листопада 2025 року.
       Відповідач повинен був повернути 115 000,00 гривень - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесенні платежів відповідно до п.п.6.1, 6.2 договору про споживчий кредит.
       Проте, відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання по договору: несвоєчасно сплачував заборгованість по кредиту, чим порушив запланований графік платежів повернення кредиту та сплати відсотків.
       Залишок тіла кредиту з урахуванням планових платежів, становить 106 448,60 гривень (115 000 сума кредиту - 8 551,40 фактично сплачено = 106 448,60 гривень).
       Згідно до договору споживчого кредиту та розрахунку заборгованості відповідач повинен повернути 106 448,60 гривень - залишок по кредиту, 117 810,27 гривень - проценти, нараховані за користування кредитом (160 258,87 - 42 448,60 = 117 810,27 гривень).
       Тобто, заборгованість становить 224 258,87 гривень.
       В якості забезпечення виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_1 перед позивачем по виконанню умов договору кредиту, було укладено договір поруки №1515/21 від 17 листопада 2021 року між позивачем та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
       Останні прийняли на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язаннях відповідача ОСОБА_1 , визначених кредитним договором.
       Відповідно до п.2.1 договору поруки відповідальність відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 настає в разі, коли відповідач ОСОБА_1 не виконає та / або не належним чином виконає свої зобов`язання за договором кредиту. П.2.2 того ж договору поруки встановлено, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем.
       Відповідачі жодних дій на виконання своїх зобов`язань не вчинили.
       З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів направлялися претензії з вимогами погасити заборгованість, але відповідачі проігнорували вимоги позивача, самоусунулися від виконання зобов`язання.
       Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 224 258,87 гривень та судові витрати по справі.
       Заочним рішенням Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 02 травня 2025 року позовні вимоги Кредитної спілки "Союз-Дніпро" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості — задоволено.
       Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Кредитної Спілки "Сюз-Дніпро" заборгованість за договором споживчого кредиту №1515/21 від 17 листопада 2021 року, в сумі 224 258 гривень 87 копійок, яка складається із залишку заборгованості за сумою кредиту - 106 448,60 гривень, процентів, нарахованих за користування кредитом – 117 810,27 гривень.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної Спілки "Союз-Дніпро" судовий збір в розмірі 1 121 гривні 29 копійок.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Кредитної Спілки "Союз-Дніпро" судовий збір в розмірі 1 121 гривні 29 копійок.
       Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Кредитної Спілки "Союз-Дніпро" судовий збір в розмірі 1 121 гривні 29 копійок.
       Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від №186/1875/24 від 02 травня 2025 року в цивільній справі за позовом Кредитної спілки "Союз-Дніпро" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості — відмовлено. 
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити .
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 17 листопада 2021 року між КС "Союз-Дніпро" та ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту №1515/21, відповідно до якого відповідачу позивачем було надано кредитні кошти в сумі 115 000,00 гривень, строком на 48 місяців, починаючи з 17 листопада 2021 року по 16 листопада 2025 року, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом.        Кредит було отримано відповідачем частинами, 17,18,19 листопада 2021 року, що підтверджується видатковими касовими ордерами №261,264,266, всього на суму 115 000 гривень.
       Відповідно до умов споживчого кредиту ОСОБА_1 зобов`язався погашати заборгованість по договору щомісячно у період з "20" по "30" число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по договору споживчого кредитку, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий відповідачем у строк до 16 листопада 2025 року.
       Відповідач повинен був повернути 115 000,00 гривень - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесенні платежів відповідно до п.п.6.1, 6.2 договору про споживчий кредит.
       Залишок тіла кредиту з урахуванням планових платежів, становить 106 448,60 гривень (115 000 сума кредиту - 8 551,40 фактично сплачено = 106 448,60 гривень).
       Згідно до договору споживчого кредиту та детального розрахунку заборгованості, долученого позивачем до справи, відповідач повинен повернути 106 448,60 гривень - залишок по кредиту, 117 810,27 гривень - проценти, нараховані за користування кредитом (160 258,87 - 42 448,60 = 117 810,27 гривень).
       Тобто, заборгованість становить 224 258,87 гривень.
       В якості забезпечення виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_1 перед позивачем по виконанню умов договору кредиту, було укладено договір поруки №1515/21 від 17 листопада 2021 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Останні прийняли на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язаннях відповідача ОСОБА_1 , визначених кредитним договором.
       Відповідно до п.2.1 договору поруки відповідальність відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 настає в разі, коли відповідач ОСОБА_1 не виконає та / або не належним чином виконає свої зобов`язання за договором кредиту. П.2.2 того ж договору поруки встановлено, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем.
       З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів позивачем 22 жовтня 2024 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлялися претензії з вимогами погасити заборгованість, але відповідачі проігнорували вимоги позивача, самоусунулися від виконання зобов`язання, що підтверджується долученими позивачем копіями поштових відправлень.
       Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення боргу виконував неналежним чином, та враховуючи забезпечення цих зобов`язань поруками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 згідно з договорами поруки, є наявні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за вказаними кредитними договорами.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного. 
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
       Узгодженням умов договору поруки № 1515/21 від 17 листопада 2021року сторони визначили солідарну відповідальність боржника та поручителів.
       Отже, встановивши факт неналежного виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обов`язок відповідачів, як солідарних боржників, нести відповідальність перед Кредитною спілкою щодо погашення заборгованості по кредиту.
       Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що судом першої інстанції не було встановлено на підставі належних та допустимих доказів наявність беззаперечної заборгованості за спірним кредитом.
       Однак такі доводи є необґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів, з огляду на наступне.
       Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
       Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку – розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково – зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок – це процесуальний обов`язок суду.
       Метод нарахування процентів за користування кредитними коштами та їх розмір чітко зазначений в договорі споживчого кредиту від 08 листопада 2021року у Розділі 6 «Порядок повернення кредиту та нарахування/сплати процентів (відсотків)».
       Пункт 6.1 кредитного договору передбачає, що нарахування процентів (відсотків) за договором здійснюється за строк користування кредитом. Проценти (відсотки) нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після надання кредиту позичальнику (списання відповідної суми з рахунку кредитодавця або видачі готівкою) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок кредитодавця або внесення в касу кредитодавця готівкою) включно.
       Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що порядок обчислення процентів (відсотків) за користування кредитом: процентна ставка за договором нараховується щомісяця. 
       Підписанням договору споживчого кредиту від 17 листопада 2021року без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору. Та обставина, що відповідач частково вніс плату відповідно до умов зазначеного вище договору, вказує на вільне волевиявлення позичальника в момент укладення правочину, повну обізнаність та погодження з умовами кредитування.
       Зміст зобов`язання в наведеному договорі споживчого кредиту від 17 листопада 2021року викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз кредитного договору та наданого Кредитною спілкою розрахунку дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути, із сплатою процентів за кредитним договором в розмірі та умовах погоджених сторонами.
       Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
       Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо розміру процентів за кредитним договором; наявні відомості про те, що саме ОСОБА_1 погодився з умовами з приводу процентної ставки за кредитом; та Кредитною спілкою доведені обставини, які давали можливість суду переконатись в тому з приводу яких відносин був складений договір споживчого кредиту від 17 листопада 2021року та хто ознайомлений з викладеними в ньому умовами.
       Отже, в матеріалах справи наявні докази в підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування процентів за кредитним договором.
       Звертаючись до суду з цим позовом позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості.
       Судом встановлено, що виникнення заборгованості по боргових зобов`язаннях та їх розмір підтверджується розрахунком заборгованості, що свідчить про те, що судом досліджувались первинні документи.
       Крім того, судом було встановлено, що матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості позичальника перед позивачем.
       Вказане свідчить про те, що судом першої інстанції було належним чином перевірено розрахунок заборгованості та оцінено його в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.
       Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відносно того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні статей 77, 78 ЦПК України.
       Встановлено, позичальник користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору між сторонами.
       Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед КС «Союз-Дніпро», не довів відсутність заборгованості.
       Натомість наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт видачі та отримання позичальником кредитних коштів, про що свідчать підпис у кредитному договорі, в якому погоджено між сторонами всі істотні умови, порядок отримання та погашення заборгованості, наслідки невиконання зобов`язань за договором, а розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку підтверджується факт користування кредитними коштами та вчинення відповідачем дій щодо часткового погашення заборгованості.
       Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів направлення досудових вимог про погашення поточної заборгованості за кредитом, оскільки в матеріалах справи містяться вимоги про погашення поточної заборгованості по кредиту, які направлялися 22.10.2024року листами за вих. №№ 1489/21, 1490/21, 1491/21 як позичальнику, так і поручителю, в яких повідомлялося про порушення позичальником ОСОБА_1 умов договору споживчого кредиту, вказувалася сума простроченого боргу на поточну дату та пропонувалося врегулювати вказане питання. Копії цих вимог додавалися разом із позовною заявою.
       Порядок направлення вимог договором споживчого кредиту №1515/21 від 17 листопада 2021року та договором поруки № 1515/21 від 17листопада 2021року, не передбачений та не встановлений, а тому позивачем було здійснено направлення повідомлення позичальнику та поручителю шляхом направлення письмової вимоги про поточну заборгованість поштовим зв`язком.
       У договорі поруки № 1515/21 від 17 листопада 2021року між сторонами були погоджені всі істотні його умови та містить підписи кредитора, позичальника та поручителя 
       Відповідач на час укладення договору поруки не заявляв додаткових вимог щодо його умов, не відкликав своєї згоди на укладення договору поруки, вимоги про визнання його недійсним не заявляв.
       А тому доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
       Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
       Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.
       Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
       Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
       Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
       Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
       Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Заочне рішення Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 02 травня 2025 року – залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
       Повне судове рішення складено 18 грудня 2025року.                Судді: