Дата документу 03.12.2025 Справа № 336/3705/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №336/3705/23                                Головуючий у 1 інстанції Турчинський М.І.
Провадження № 22-ц/807/2109/25 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
03 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Кухаря С.В.,
Трофимової Д.А.
за участю секретаря судового засідання Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2025 року про залишення без задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтінгова компанія «СІП» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія Гвідон-Плюс» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2023 року ТОВ «Консалтінгова компанія «СІП» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ТОВ «ВК «ГВІДОН-ПЛЮС» про стягнення заборгованості.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ТОВ «ВК ГВІДОН-ПЛЮС» на користь ТОВ «КК «СІП» заборгованість у розмірі 284612,56 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ТОВ «ВК «ГВІДОН-ПЛЮС» на користь ТОВ «КК «СІП» судовий збір у розмірі по 2134,60 грн з кожного.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2025 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року скасовано в частині солідарного стягнення з ТОВ «ВК ГВІДОН-ПЛЮС» на користь ТОВ «КК «СІП» заборгованості в сумі 284612,56 грн та судового збору в сумі 2134,60 грн. Ухвалено нову постанову про відмову в задоволенні позову ТОВ «КК «СІП» до ТОВ «ВК «ГВІДОН-ПЛЮС» про стягнення заборгованості в сумі 284612,56 грн та судового збору в сумі 2134,60 грн.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КК «СІП» судового збору в сумі 2134,60 грн змінено, збільшено розмір стягнутого судового збору до 4269,20 грн.
В іншій частині рішення залишено без змін.
Представник заявника Трачук Н.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.07.2024р. у справі № 336/3705/23 за нововиявленими обставинами, в якій зазначає, що у вказаній справі наявні нововиявлені обставини, які мають істотне значення, що не були відомі на час ухвалення судом рішення.
В обґрунтування заяви зазначила про те, що на адвокатський запит від КП «Водоканал» 28.05.2025р. отримано відповідь, з якої вбачається про загальну вартість спожитої води, що становить 71893,44 гривні, а не як було визначено в позовній заяві позивачем – 142108,92 гривні. З отриманням зазначеного листа було встановлено невідповідність нарахувань, які не були враховані судом при вирішенні цивільного спору та безпідставно стягнуто суму боргу у більшому розмірі. Також зазначає про укладення договору щодо водопостачання №10594Ц/3 від 29.10.2020р. без повноважень з боку позивача, оскільки власник майна померла та дія договору відповідального зберігання майна є припиненим з відповідними правовими наслідками. Також зазначені доводи про те, що позивач ТОВ «СІП» не має у власності обєктів нерухомого майна та інженерних мереж для здійснення водопостачання та транзиту води, отже відсутні підстави для отримання оплати за користування інженерними мережеми водопостачання у спірний період.
Зважаючи на те, що зазначені обставини не були предметом судового розгляду, а також те, що між сторонами відсутні ані договірні ані деліктні правовідносини, що виключає факт стягнення заборгованості (витрат) або шкоди, просила суд переглянути рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.07.2024р. за нововиявленими обставинами, скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 суму боргу за послугу з водопостачання та водовідведення за період з лютого 2022 року по грудень 2022р. у розмірі 71893,44 гривні, в іншій частині позовних вимог – відмовити.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 07 жовтня 2025 року залишено без задоволення заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду представник  ОСОБА_1  – Трачук Н.І. подала апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просила ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги, повторюючи доводи первісної заяви, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Трачук Н.І. зазначає, що згідно з інформаційною довідкою від 14.04.2025, ТОВ «КК «Сіп» не має у власності об`єктів нерухомого майна, а відповідно, і не має жодних інженерних мереж для водопостачання та транзиту до інженерних мереж відповідача, тому не має права на отримання від відповідача плати за користування мережами водопостачання за період з серпня 2022 до грудня 2022 року в розмірі 131612,90 грн, у зв`язку з чим, на адресу КП «Водоканал» і було направлено адвокатський запит для підтвердження чи спростування цієї інформації, яку за змістом відповіді на запит підприємство підтвердило.
За твердженнями скаржника, зазначені обставини не були предметом судового розгляду, тому відповідач і звернулася до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яку було подано в строк, визначений ст. 424 ЦПК України, тому суд не мав підстав для відмови у відкритті провадження за заявою.
21 листопада 2025 року від представника ТОВ «Консалтінгова компанія «СІП» - Клімченко М.Г, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.
За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає повною мірою.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. 
Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які заявниця ОСОБА_1 посилається в заяві про перегляд рішення, не є нововиявленими.
Колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції з огляду на таке.
Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.10.2020 р. між ТОВ «КК «СІП» та КП «Водоканал» укладено договір № 10594Ц/3 про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (копія - т.с. 1 а.с.11-14).
Згідно п.1.1 договору, «Водоканал» забезпечує «Споживачу» надання послуг з водопостачання (на господарсько-питні побутові та технічні потреби) та водовідведення (приймання стічних вод) через мережі централізованого водопостачання та водовідведення по наступному майданчику: АДРЕСА_1 .
Згідно п.2 договір діє з 27.10.2020 р. по 31.08.2021 р.
Відповідно до п.3.2.1 споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, прилади і пристрої на них у встановленому порядку та у відповідності з даним договором та нормативними документами, вказаними в п.1.1 даного договору.
П.3.2.2 договору передбачено що для обліку спожитої води своїми силами та коштами обладнаний водолічильний вузол, що розташований у камері ВК-2 та встановлений обліковий прилад JS10, заводський номер 40021551.
П.3.2.9 договору передбачено умови приймання понаднормативних забруднень у відповідності з «Правилами приймання м. Запоріжжя» (т.с. 1 а.с.15, 18-19, 22-23).
Згідно п.9.1 межа розподілу водопроводу та каналізації визначається згідно наданих споживачем схем мереж водопостачання та водовідведення, узгоджених в Водоканалом на підставі норм чинного законодавства є невід`ємною частиною договору.
Додатковою угодою № 1/31/08/2021 від 31.08.2021 р. до Договору, розділ 2 «Термін дії договору» викладений у наступній редакції: «Договір діє з 27 жовтня 2020 р. по 23 червня 2022 року» (т.с. 1 а.с.16).
Додатковою угодою № 1/01/09/2021 від 01.09.2022 р. до Договору визначені умови приймання понаднормативних забруднень згідно додатку № 5114/21/02.4. від 01.09.2021 р. (т.с. 1 а.с.17)
Додатковою угодою № 1/22/06/2022 від 22.06.2022 р. до Договору, розділ 2 «Термін дії договору» викладений у наступній редакції: «Договір діє з 27 жовтня 2020 р. по 23 червня 2023 року» (т.с. 1 а.с.20).
Додатковою угодою № 1/13/07/2022 від 13.07.2022 р. до Договору визначені умови приймання понаднормативних забруднень згідно додатку № 2719/22/02.4 від 13.07.2022 р. (т.с. 1 а.с.21).
КП «Водоканал» надає послуги з водопостачання та водовідведення через мережі централізованого водопостачання по наступному майданчику: АДРЕСА_1 , а позивач сплачує вартість: спожитої води через прилад обліку JS10, заводський номер 40021551; водовідведення пропорційно обсягам споживання холодної води; водовідведення дощових стоків; додаткову плату за понаднормовані забруднення.
02.02.2022 р. право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою:  АДРЕСА_1 , а саме: адміністративно виробничий комплекс літ.А-3, котельня літ. Б, адміністративна будівля літ. В, газорегуляторна літ. Г, станція пожежна літ. Д, будівля напилення скла літ. Е, ділянка антикорозійного покриття літ. Ж, насосна станція госпфікальних стоків літ. З, насосна зворотнього водозабезпечення літ.И-2, туалет літ. К, недобудований гараж літ. М, насосна літ. Н, вбиральня літ. О, зареєстровано за ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с.24-30).
Підставою для реєстрації є вимога (повідомлення) про усунення порушення основного зобов`язання, серія та номер: -, виданий 19.09.2019, видавник: ОСОБА_1 ; дублікат договору іпотеки, серія та номер: 1-137, виданий 13.11.2021, видавник: Кибальна Т.М., державний нотаріус Запорізького державного нотаріального архіву, Дублікат виданий взамін втраченого договору іпотеки ОСОБА_1 
18.02.2022 р. на вищевказане нерухоме майно зареєстроване інше речове право, а саме довірче управління майном (а.с.24-30).
Документи подані для державної реєстрації: договір довірчого управління нерухомим майном, серія та номер: 1171, виданий 18.02.2022 р., видавник: Бахматська Т.М., приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу Запорізької області. Строк дії договору – 10 років. Установник управління: ОСОБА_1 . Управителем є ТОВ «ВК «Гвідон-Плюс».
З 02.02.2022 р. об`єкти нерухомого майна ОСОБА_1 використовуються з метою отримання прибутку, що невід`ємно пов`язані зі споживанням води через мережі ТОВ «КК «СІП», у зв`язку з чим у позивача виникає обов`язок з оплати таких послуг КП «Водоканал».
У квітні 2023 року ТОВ «Консалтінгова компанія «СІП» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ТОВ «ВК «ГВІДОН-ПЛЮС» про стягнення заборгованості.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ТОВ «ВК ГВІДОН-ПЛЮС» на користь ТОВ «КК «СІП» заборгованість у розмірі 284612,56 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ТОВ «ВК «ГВІДОН-ПЛЮС» на користь ТОВ «КК «СІП» судовий збір у розмірі по 2134,60 грн з кожного.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2025 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року скасовано в частині солідарного стягнення з ТОВ «ВК ГВІДОН-ПЛЮС» на користь ТОВ «КК «СІП» заборгованості в сумі 284612,56 грн та судового збору в сумі 2134,60 грн. Ухвалено нову постанову про відмову в задоволенні позову ТОВ «КК «СІП» до ТОВ «ВК «ГВІДОН-ПЛЮС» про стягнення заборгованості в сумі 284612,56 грн та судового збору в сумі 2134,60 грн.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КК «СІП» судового збору в сумі 2134,60 грн змінено, збільшено розмір стягнутого судового збору до 4269,20 грн.
В іншій частині рішення залишено без змін.
02 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року з підстав зазначених вище. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.06.2025 року було відмовлено у відкритті провадження за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року, на підставі того, що обставина, що позивач не має у власності об`єктів нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , вже була предметом судового дослідження по справі, а отже не є нововиявленою обставиною.
02 червня 2025 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про розстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року.
В обґрунтування заяви зазначено, що заявниця наразі перебуває закордоном, не має прибутків, окрім соціальної допомоги, не має жодних заощаджень, а її майно знаходиться у прифронтовій зоні, у зв`язку з чим, не може приносити прибутку, достатнього для сплати суми, визначеної вищезазначеним рішенням суду. Просила суд розстрочити виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року строком на один рік.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2025 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення. Розстрочено виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КК «СІП» заборгованості зі сплати спожитих послуг в розмірі 288881,76 грн, на 12 місяців зі щомісячною виплатою ОСОБА_1 на користь ТОВ «КК «СІП» в розмірі 24073,48 грн.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 22.07.2025 року, ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2025 року скасовано, ухвалено направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 22.07.2025 року, ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2025 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою: «Заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «СІП» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ГВІДОН-ПЛЮС» про стягнення заборгованості – залишити без задоволення».
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії").
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
ЄСПЛ розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Частиною другою статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 424 заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, – учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, й вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. 
Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Таким чином, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Звертаючись до суду з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилалася на те, що підставою для скасування рішення суду від 05.07.2024 року є те, що на адвокатський запит від КП «Водоканал» 28.05.2025р. отримано відповідь, з якої вбачається про загальну вартість спожитої води, що становить 71893,44 гривні, а не як було визначено в позовній заяві позивачем – 142108,92 гривні.
Колегія суддів звертає увагу, що 29.10.2020 р. між ТОВ «КК «СІП» та КП «Водоканал» укладено договір № 10594Ц/3 про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (копія - т.с. 1 а.с.11-14).
Згідно п.1.1 договору, «Водоканал» забезпечує «Споживачу» надання послуг з водопостачання (на господарсько-питні побутові та технічні потреби) та водовідведення (приймання стічних вод) через мережі централізованого водопостачання та водовідведення по наступному майданчику: вул. Вороніна, 1Б в м. Запоріжжі.
Тобто умовами договору № 10594Ц/3 про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 29.10.2020 р. визначено низку послуг, що надаються ТОВ «КК «СІП», у тому числі, але не виключно, послуги з водопостачання.
Розрахунок заборгованості на підставі якого стягнуто заборгованість у розмірі 284 612,56 грн., яка складаються з: 19 731,26 грн. – відшкодування витрат на оплату за водопостачання; 11 700,48 грн. – відшкодування витрат на оплату водовідведення спожитої води; 40 461,69 грн. – відшкодування витрат на оплату водовідведення ливневих вод; 70 215,49 грн. – відшкодування плати за перевищення допустимих концентрацій; 131 612,90 грн. – плата за користування мережами водопостачання та водовідведення, тобто не тільки за сума заборгованості складається не тільки з суми за споживання води. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявниця ОСОБА_1 посилається на докази, які вже були предметом дослідження в межах справи та не є нововиявленими в розумінні процесуального закону.
Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона несе ризик наслідків, пов`язаних із ненаданням доказів.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
У постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, в контексті цієї справи, задоволення вимог заяви про встановлення юридичного факту через недоведеність апелянтом заперечень проти них. 
Апеляційна скарга не містить доводів, які спростовують вмотивований висновок суду першої інстанції щодо невідповідності доказів ознакам нововиявлених обставин.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, зводяться до цитування оскаржуваної ухвали та норм законодавства, посилання на вже досліджені, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, докази під час розгляду справи по суті позовних вимог, а також незгоди з рішенням суду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують зазначене, зводяться до самостійного тлумачення норм чинного законодавства та незгоди скаржника з рішеннями суду першої інстанції по суті спірних правовідносин.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 07 жовтня 2025 року – без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 07 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 10 грудня 2025 року.

Головуючий

Судді: