ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 січня 2026 року        м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:
Головуючого    ОСОБА_1 
суддів      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
при секретарі
судового засідання    ОСОБА_4 
за участі сторін судового провадження:
прокурора     ОСОБА_5 
обвинуваченого     ОСОБА_6 
захисника     ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12025262020002278 від 20.06.2025 р. за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Чернівці ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.10.2025 р. щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чепоноси Хотинського району Чернівецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, який має на утриманні двох дітей, офіційно не працюючого, судимого: 24.06.2014 року Новоселицьким районним судом Чернівецької області за ч. 4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений по відбуттю строку відбування покарання з місця відбування покарання 02.08.2017 року, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.10.2025 р. ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, і призначено йому покарання з урахуванням положень ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.
ЄУНСС: 727/10471/25 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9 
НП:11-кп/40/26    Суддя-доповідач: ОСОБА_1 
Категорія: ч. 4 ст. 186 КК України  
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на  ОСОБА_6 такі обов`язки: - періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу  ОСОБА_6  залишено заставу. 
Після вступу вироку в законну силу розмір застави в сумі 60560 грн. відповідно до квитанції № 0.0.4430076331.1 від 26.06.2025 року стягнуто в дохід держави на потреби Збройних сил України.
Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання період перебування під вартою з 20.06.2025 по 02.07.2025.
Вирішено питання про долю речових доказів у справі.
На вказаний вирок суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга прокурора  ОСОБА_8 , в якій вона просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати  ОСОБА_6 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), за кваліфікуючими ознаками: вчиненому в умовах воєнного стану, повторно, та призначити йому покарання за вказаною статтею, із застосуванням положення ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, в іншій частині вирок залишити без змін. 
Уважає, що вирок є незаконним і необґрунтованим у зв`язку з неправильними застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, в саме: незастосування судом закону, який підлягав застосуванню, що виразилось у відсутності кваліфікуючої ознаки - вчинено повторно, а також застосування закону, який не підлягав застосуванню - безпідставне застосування норм ст.75 КК України.
Зазначає, що, вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції послався на ті ж самі дані про особу обвинуваченого, які були враховані судом при застосуванні стю.69 КК України.
Вказує на те, що районним судом не враховано дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення розбою, вчинив повторно тяжкий злочин проти власності, а також не врахував обставини справи, які полягають у суспільній небезпеці вчиненого протиправного діяння.
На апеляційну скаргу прокурора від адвоката  ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , надійшло заперечення, в якому він просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Шевченківського суду м. Чернівці від 31.10.2025 року - без змін.
Стверджує, що прокурором не у повній мірі надано оцінку ст. 66 КК України, зокрема те, що ч.2 вказаної норми предбачає, що при призначенні покарання суд може визнати таким, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Зазначає, що ОСОБА_6 до погашення вказаної судимості залишалось біля 1 місяця 12 днів, тобто протягом 8 років у обвинуваченого була бездоганна поведінка і він до будь-якої відповідальності не притягувався, при цьому в матеріалах справи не містяться будь-яких негативних характеризуючих даних щодо нього.
Також звертає увагу на те, що суд, враховуючи позицію потерпілої, а також добровільне відшкодування завданих збитків, усунення заподіяної шкоди, наявності на утриманні двох неповнолітніх дітей, батьків- інвалідів дружини, та допомогу ЗСУ, законно обґрунтував та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України із покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України. 
Апеляційним судом встановлено, що 20 червня 2025 близько 12 години ОСОБА_6 , в період дії воєнного стану, який був введений в дію згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 « Про введення воєнного стану в України», перебуваючи біля магазину «Аврора», що за адресою м. Чернівці вул. Головна, 160, реалізуючи свій протиправний, злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, діючи умисно, шляхом ривка, усвідомлюючи, що його протиправні дії помічені потерпілою ОСОБА_10 , що в її присутності, повторно, відкрито, незаконно заволодів жіночою сумкою, всередині якої знаходився гаманець із грошовими коштами в сумі 1400 грн, дві картки АТ «Приватбанк», ідентифікаційний код, паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_10 . В подальшому ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення разом із викраденим майном втік і розпорядився на власний розсуд.
Такі дії апеляційний суд кваліфікує за 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, повторно.
Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, та просив її задовольнити, посилаючись на обставини у ній викладені, думку обвинуваченого  ОСОБА_6  та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти поданої апеляційної скарги та просили її залишити без задоволення, а вирок районного суду, як законний та справедливий, - без змін, надавши учасникам судового провадження слово у судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевірячи вирок районного суду у частині призначеного покарання, колегія суддів уважає, що доводи прокурора про необґрунтоване звільнення обвинуваченого  ОСОБА_6  від відбування покарання, є обґрунтованими та заслуговують на увагу з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На думку колегії суддів, районним судом при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого  ОСОБА_6  неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Так, районним судом у недостатній мірі враховано те, що  ОСОБА_6  вчинив умисний, корисливий тяжкий злочин, у період дії правового режиму воєнного стану в Україні, що є об`єктивно несприятливим для держави та суспільства часом, крім того, обвинувачений вчинив дане кримінальне правопорушеня до закінчення строку погашення судимості за вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24.06.2014р., що у своїй сукупності свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив та не став на шлях виправлення.
Також апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції, застосовуючи ст. 75 КК України, послався на ті ж самі дані про особу обвинуваченого, які були враховані судом при застосуванні ст. 69 КК України.
Отже, на думку колегії суддів, районний суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для звільнення  ОСОБА_6  від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює новий вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання  ОСОБА_6  апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, особу винного, який є особою судимою, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується добре, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, при цьому обставинами, які пом`якшують покарання, колегія суддів визнає: щире каяття, визнання вини, добровільне відшкодування завданих збитків, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також батьків-інвалідів дружини, яка у зв`язку з скрутним матеріальним становищем їздить на роботу закордон.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому  ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Поряд з цим, вказані обставини, що пом`якшують покарання, на думку колегії суддів, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та з урахуванням особи винного, а також думки прокурора, потерпілої, дають можливість апеляційному суду призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції вказаної статті. 
Саме таке покарання, тобто із застосуванням ст.69 КК України, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо  ОСОБА_6  в частині призначення покарання - скасуванню, з постановленням апеляційним судом в цій частині нового вироку.
У зв`язку з набранням законної сили вироку апеляційного суду з моменту його проголошення, апеляційний суд вважає, що з метою запобігання ризикам, визначених ч.1 ст. 177 КПК України, спробам переховуватися від органів суду та ухилення від відбування покарання, що буде суперечити основному принципу відправлення правосуддя - незворотність покарання, а також з метою виключення спроб вчинення інших кримінальних правопорушень,  ОСОБА_6  слід взяти під варту в залі суду негайно.
На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора окружної прокуратури м. Чернівці ОСОБА_8 задовольнити. 
Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.10.2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України скасувати у частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та за його вчинення призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Взяти ОСОБА_6 під варту в залі суду негайно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обраховувати з 27.01.2026р., зарахувавши у цей строк період перебування його під вартою з 20.06.2025 р. по 02.07.2025 р. включно.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даного вироку.

Головуючий        ОСОБА_1 

Судді            ОСОБА_2 

ОСОБА_3