номер провадження справи 27/195/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 Справа № 908/3537/25

м. Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Вака В.С., розглянувши матеріали справи
за позовом: Акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” (пр. Героїв Харкова, буд. 10/12, м. Харків, 61005, ідентифікаційний код юридичної особи 14078902)
до відповідача: Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) 
про стягнення 990 668 грн 91 коп.

за участю 
позивача: Барчук А.В., адвокат, ордер серія АХ № 1310446 від 06.12.2025, в залі суду
відповідача: Димова О.І., самопредставництво, виписка з ЄДР, в режимі відеоконференції
вільний слухач: Шевцова В.С., начальник юридичного відділу АТ «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект», паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 23.05.2001

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” про стягнення 221 574 грн 28 коп. 3 % річних за період прострочення з 30 серпня 2022 року по 25 листопада 2025 року, 769 094 грн 63 коп. інфляційних нарахувань за прострочення у період з вересня 2022 року по жовтень 2025 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2025 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3537/25 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 01.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3537/25, присвоєно справі номер провадження 27/195/25 Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 16.12.2025.
Ухвалою суду від 09.12.2025 задоволені заяви представника Акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” адвоката Барчук Л.В. та представника Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” Балацького Я.В. про проведення судового засідання 16.12.2025 о 10 год. 20 хв. та наступних судових засідань в режимі відеоконференції у справі 908/3537/25 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
15.12.2025 за допомогою підсистеми “Електронний суд” Акціонерним товариством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” поданий до суду відзив на позовну заяву.
Також, Акціонерним товариством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” 15.12.2025 за допомогою підсистеми “Електронний суд” подано клопотання про зупинення провадження у справі.
15.12.2025 Акціонерним товариством “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” за допомогою підсистеми “Електронний суд” подані заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.
Ухвалою суду від 16.12.2025 у задоволенні клопотання Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” про зупинення провадження у справі відмовлено, підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті 14.01.2026.
14.01.2026 суд розпочав розгляд справи по суті.
Судове засідання 14.01.2026 проводилось в режимі відеоконференцзв`язку.
Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, далі ГПК України, суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). За заявою будь-кого з учасників справи або за ініціативою суду повне фіксування судового засідання здійснюється за допомогою відеозаписувального технічного засобу (за наявності в суді технічної можливості та за відсутності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу).
Суддею оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено представникам позивача та відповідача, які прибули судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи. 
Відводів складу суду не заявлено.
14.01.2026 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги на підставах викладених у позовній заяві, просив суд стягнути з відповідача 221 574 грн 28 коп. 3 % річних за період прострочення з 30 серпня 2022 року по 25 листопада 2025 року, 769 094 грн 63 коп. інфляційних нарахувань за прострочення у період з вересня 2022 року по жовтень 2025 року.
Позовні вимоги обґрунтував наступним. Між Акціонерним товариством «Харківський науково- дослідний та проектно – конструкторський інститут «ЕНЕРГОПРОЕКТ» (далі за текстом – Позивач, Виконавець) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» в особі Відокремленого підрозділу «ЗАПОРІЗЬКА АЕС» (далі за текстом – Відповідач, Замовник) було укладено договір про надання послуг № 75/164-21/48-121-01-21-10643 від 09 вересня 2021 року. Відповідно до умов укладеного договору Виконавець приймає на себе зобов`язання надати Замовнику наступні послуги: «Код ДК 021:2015 – 72330000-2. Послуги зі стандартизації та класифікації контенту та даних» (послуга: «Визначення/ підтвердження класифікації обладнання та трубопроводів 4 класу безпеки, на які поширюється дія СОУ НАЕК 173:2020»). Відповідно до пункту 2.1 договору вартість послуг відповідно до «Протоколу узгодженої договірної ціни» на надання послуг складає: 1 899 000,00 грн., крім того ПДВ 379 800,00 грн., разом 2 278 800,00 грн. Вартість наданої послуги за актом № 1 разом із ПДВ складає 2 278 800 грн 00 коп. Акт № 1 за договором між сторонами підписано 30 червня 2022 року, таким чином починаючи з 01 липня 2022 року для відповідача розпочався строк для виконання грошового зобов`язання по сплаті відповідного акту. Умовами договору передбачено строк виконання грошового зобов`язання – 60 календарних днів, який сплив 29 серпня 2022 року (понеділок), починаючи з 30 серпня 2022 року має місце прострочення відповідача. Таким чином, Виконавець на виконання зобов`язань за договором № 75/164-21/48- 121-01-21-10643 від 09 вересня 2021 року виконав взяті на себе зобов`язання, а Замовник в порушення умов договору надані послуги не оплатив, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 2 278 800, 00 грн. Стягнення основної суми заборгованості за вказаним договором було предметом судового розгляду у справі № 908/2708/22. Рішенням Господарського суду Запорізької області у складі головуючого судді Корсуна В.Л. від 18.04.2023 року у справі № 908/2708/22 стягнуто з державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» 2 278 800 грн 00 коп. заборгованості, вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення у справі № 908/2708/22 засвідчує факт порушення зобов`язання замовником, однак не є підставою виникнення права нарахування штрафних санкцій та компенсаційних витрат, оскільки такою підставою зокрема є договір № 75/164-21/48- 121-01-21-10643 від 09 вересня 2021 року. Враховуючи, що сума основної заборгованості у розмірі 2 278 800 грн 00 коп. залишається тривалий час не погашеною, враховуючи, що кредитор вправі вимагати сплати інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання, керуючись статтею 625 ЦК України, позивач здійснив розрахунок за період прострочення.
14.01.2026 відповідач проти позову заперечив. на підставах викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, зазначив, що позивач в позовній заяві посилається на Акт № 1 здачі приймання наданих послуг, який було підписано сторонами договору 30.06.2022. Послуги були надані позивачем в строк до червня 2022. Таким чином, позивач самостійно вказав, що послуги були фактично надані 30.06.2022 та оформлені відповідним правочином - Актом № 1 здачі-приймання наданих послуг. Відповідно до пункту 45.2 статті 45 Податкового Кодексу України, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією», вся Енергодарська територіальна громада з 04.03.2022 перебуває в тимчасовій окупації військами РФ. Частиною другою статті 13 Закону передбачено, що здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини другої статті 131 Закону на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено. Таким чином позивач з березня по червень 2022 року не мав права надавати будь-які послуги відповідачу, який зареєстрований на окупованій території та не мав права переміщувати послуги. Також, відповідач посилався на форс-мажорні обставини. Неможливість сплати відповідачем грошових коштів за Договором викликана об`єктивними негативними чинниками (окупація ЗАЕС та повне її зупинення, дефіцит потужності енергосистеми України), тобто наявність надзвичайних обставин, які вплинули на здатність завчасно здійснити розрахунки, що не залежить від його волі та доводить відсутність вини в діях учасника договірних відносин. 24.02.2022 з 05 годин 30 хвилин на території України був введений воєнний стан. 04.03.2022 місто Енергодар та Запорізька АЕС були захоплені військовими силами рф. Дислокація об`єктів Запорізької атомної електростанції (шість енергоблоків – «тисячників» сумарною потужністю 6000 МВт та інші виробничі потужності) у місті Енергодар перебуває з 24 лютого 2022 року у зоні проведення бойових дій, а з 04.03.2022 відноситься до тимчасово окупованої рф території України. Листом № 2023/02.0-7.1 від 28.02.2022 ТПП України підтвердила, що зазначені вище обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. Таким чином, військову агресію рф проти України, що стала підставою введення воєнного стану, засвідчено як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення. Енергодарська міська територіальна громада, в межах якої розташовані виробничі потужності та адміністративні будівлі ЗАЕС, з 04.03.2022 по теперішній час захоплена військовими формуваннями агресора та перебуває у тимчасовій окупації (згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, який затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376). Правовідносини між позивачем та відповідачем, які розглядаються у рамках справи № 908/3537/25, нерозривно пов`язані з об`єктами Запорізької АЕС, що забезпечували втрачені виробничі потужності та отримання значної частини доходу. Окупація Запорізької АЕС збройними формуваннями рф, пошкодження та руйнування інших активів АТ «НАЕК «Енергоатом» призвели до недовиробництва електричної енергії близько на 133,0 млн МВт*год, зокрема філією «ВП ЗАЕС» – на 128,6 млн МВт*год. Через скорочення обсягів виробництва електричної енергії недоотримана вигода товариства становить близько 455,3 млрд грн, у тому числі через припинення виробництва електричної енергії філією «ВП ЗАЕС» – 441,3 млрд гривень. Станом на сьогодні орієнтовна вартість з відновлення об`єктів енергетичної інфраструктури АТ «НАЕК «Енергоатом», у тому числі майна, що розташовано на окупованій території та пошкоджено в перший тиждень війни, становить близько 41,6 млрд грн, з якої 35,9 млрд грн – по філії «ВП ЗАЕС». Втрата відповідачем виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, виконання Компанією в умовах воєнного стану спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії і необхідність в таких умовах підтримувати безпеку АЕС (Рівненської, Хмельницької, Південноукраїнської) є надзвичайними обставинами, які істотно ускладнили своєчасне виконання зобов`язань за договором. На момент укладання спірного договору відповідач не передбачав настання обставин, які зашкодять його виконанню, зокрема, повне зупинення атомної станції. Так, неможливість відповідачем сплатити кошти за спірним договором викликана об`єктивними негативними чинниками, що, по-перше, не залежать від його волі, по друге, доводить відсутність вини в діях відповідача, по-третє нікчемністю правочину. Щодо нарахування та стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відповідача зазначив, що у діях відповідача відсутня вина, оскільки виконанню грошового зобов`язання за договором в термін 60-ти днів перешкодило настання форс-мажорних обставин, з урахуванням їхнього підтвердження листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1. Відсутність вини у діях відповідача виключає підставу відповідальності за порушення грошового зобов`язання за Договором. Крім того, відповідач вважає безпідставним нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період 30.08.2022 по 25.11.2025 та просить застосувати відповідні строки позовної давності.
Крім того, відповідач заперечив щодо заявлених у позовній заяві позивачем витрат на правничу допомогу.
Позивач скористався своїм правом та надав відповідь на відзив.
Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив.
У судовому засіданні 14.01.2026, в порядку ст. 217 ГПК України суд закінчив порядок з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів – ст. 218 ГПК України.
Судові дебати – частина судового розгляду, що складаються з промов осіб, які беруть участь у справі. 
Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.
Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд 

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути – визнання права.
09.09.2021 між Акціонерним товариством “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” (Виконавець) та державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (Замовник) укладено договір про надання послуг № 75/164-21/48-121-01-21-10643 (договір), згідно якому (п. 1.1 договору) Виконавець приймає на себе зобов`язання надати Замовнику наступні послуги: “Код ДК 021:2015 – 72330000-2. Послуги зі стандартизації та класифікації контенту та даних” (послуга: “Визначення/підтвердження класифікації обладнання та трубопроводів 4 класу безпеки, на які поширюється дія СОУ НАЕК 173:2020”. 
Відповідно до п. 1.2 договору, вимоги до результатів послуг визначені у “Технічній специфікації” (невід`ємний додаток до договору).
Згідно із п. 2.1 договору, вартість послуг відповідно до “Протоколу узгодження договірної ціни” на надання послуг (невід`ємний додаток № 1 до договору), складає: 1 899 000,00 грн., крім того ПДВ 379 800,00 грн., разом 2 278 800,00 грн.
У відповідності до п. 2.3 договору, оплата Замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Виконавцем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).
Виконавець зобов`язується надати послуги в строк: листопад 2021р. – червень 2022р. згідно з “Календарним планом” (невід`ємний додаток № 3 до договору) (п. 3.1 договору). 
Додатковою угодою № 1/48-121-01-21-10643 від 04 січня 2022 року до договору № 75/164-21/48-121-01-21-10643 від 09 вересня 2021 року сторонами були внесені зміни в частині викладення Календарного плану робіт у новій редакції, відповідно до якого остаточний строк надання послуг – червень 2022 року.
30.06.2022 між сторонами підписано та завірено печатками сторін акт здачі-приймання наданих послуг № 1 до договору про надання послуг № 75/164-21/48-121-01-21-10643 від 09.09.2021.
Відповідно до акту послуга надана за етапом № 1 та етапом № 2, та здана при листах № 221411/204-3269 від 14.12.2021, № 221411/204-1373 від 27.06.2022. 
Вартість наданої послуги за актом № 1 становить 1 899 000,00 грн. Крім того ПДВ 20 % 379 800,00 грн. Всього з урахуванням ПДВ: 2 278 800,00 грн. 
Позивач належним чином виконав умови договору про надання послуг від 09.09.2021 № 75/164-21/48-121-01-21-10643, надавши відповідачу послуги в два етапи на загальну суму 2 278 800,00 грн.
Акт № 1 за договором між сторонами підписано 30.06.2022, таким чином починаючи з 01.07.2022 для відповідача розпочався строк для виконання грошового зобов`язання по сплаті відповідного акту.
Пунктом 2.2 договору визначено, що оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 календарних днів від дати підписання обома сторонами “Акта здачі-приймання наданих послуг”, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.
Вище зазначений строк сплив 29.08.2022 (понеділок), починаючи з 30.08.2022 має місце прострочення відповідача. 
Таким чином, Виконавець на виконання зобов`язань за договором № 75/164-21/48- 121-01-21-10643 від 09.09.2021 виконав взяті на себе зобов`язання, а Замовник в порушення умов договору надані послуги не оплатив, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 2 278 800 грн 00 коп.
Враховуючи, що сума основної заборгованості у розмірі 2 278 800 грн 00 коп. залишається тривалий час не погашеною, враховуючи, що кредитор вправі вимагати сплати інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання, керуючись статтею 625 ЦК України, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 221 574 грн 28 коп. 3 % річних за період прострочення з 30 серпня 2022 року по 25 листопада 2025 року, 769 094 грн 63 коп. інфляційних нарахувань за прострочення у період з вересня 2022 року по жовтень 2025 року.
Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши надані позивачем письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Частинами 1, 2 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Зі змісту ст. 207 ЦК України слідує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Із досліджених судом доказів, які містяться в матеріалах справи, слідує, що між позивачем та відповідачем на підставі ст.ст. 11, 202, 509, 642 ЦК України виникли зобов`язання, фактично сторонами у спрощений спосіб укладено договір підряду. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 837 § 1 глави 61 ЦК України, за договором підряду підрядник зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
Положеннями ст. ст. 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом.
Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. 
В пункті 2.2 Договору визначено, що оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 календарних днів від дати підписання обома сторонами «Акта здачі-приймання наданих послуг», шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. 
За пунктом 2.3 Договору оплата Замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Виконавцем належним чином оформленої податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН). 
Додатковою угодою № 1/48-121-01-21-10643 від 04 січня 2022 року до договору № 75/164-21/48-121-01-21-10643 від 09 вересня 2021 року сторонами були внесені зміни в частині викладення Календарного плану робіт у новій редакції, відповідно до якого остаточний строк надання послуг – червень 2022 року.
У межах строків, встановлених договором, 30.06.2022 між сторонами підписано Акт № 1 здачі - приймання наданих послуг до договору № 75/164-21/48- 121-01-21-10643 від 09.09.2021.
Акт № 1 за договором між сторонами підписано 30.06.2022, таким чином починаючи з 01.06.2022 для відповідача розпочався строк для виконання грошового зобов`язання по сплаті відповідного акту.
Вище зазначений строк сплив 29.08.2022 (понеділок), починаючи з 30.08.2022 має місце прострочення відповідача. 
Таким чином, Виконавець на виконання зобов`язань за договором № 75/164-21/48- 121-01-21-10643 від 09.09.2021 виконав взяті на себе зобов`язання, а Замовник в порушення умов договору надані послуги не оплатив, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 2 278 800 грн 00 коп.
Стягнення основної суми заборгованості за вказаним договором було предметом судового розгляду у справі № 908/2708/22.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023 року у справі № 908/2708/22 стягнуто з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» 2 278 800 грн 00 коп. заборгованості, вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.11.2023 рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023 у справі № 908/2708/22 залишено без змін. Ухвалою судді Господарського суду Запорізької області від 08.01.2024 у справі № 908/2708/22 у задоволенні заяви державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про відстрочення виконання судового рішення по справі № 908/2708/22 відмовлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішення у справі № 908/2708/22 засвідчує факт порушення зобов`язання замовником, однак не є підставою виникнення права нарахування штрафних санкцій та компенсаційних витрат, оскільки такою підставою зокрема є договір № 75/164-21/48-121-01-21-10643 від 09.09.2021.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК).
У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З положень ч. 1 ст. 530 ЦК України слідує: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частинами 1 та 2 статті 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.
Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідач не надав доказів оплати заборгованості за надані послуги в повному обсязі та у строк, визначений договором, у зв`язку з чим позивач позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 221 574 грн 28 коп. 3 % річних за період з 30.08.2022 по 22.11.2025 та інфляційних нарахувань за період з вересня 2022 року по жовтень 2025 року.
У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.
До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відноситься, зокрема, 3 % річних.
Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.
Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Сплата відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 
Суд за певних умов має лише право, а не обов`язок зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку. Звільнення від 3 % річних та інфляційних витрат, нарахованих кредитором на підставі статті 625 ЦК України, діючим законодавством також не передбачено.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (такі висновки наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст.625 Цивільного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21 зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену правову позицію щодо природи цих платежів. Зокрема, у постанові від 2 липня 2025 року у справі № 903/602/24 визначено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора.
Ключовою характеристикою є те, що ці суми нараховуються незалежно від вини боржника та зупинення виконавчого провадження або виконання судових рішень про стягнення грошових сум. Це означає, що об`єктивний факт прострочення сам собою генерує право кредитора на їх стягнення, без необхідності доказування вини боржника або причин затримки.
Оскільки заборгованість за договором боржником у повному обсязі та встановлений строк не сплачено, тому нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних нарахувань є правомірним, в межах заявлених позовних вимог, розрахунок виконаний вірно. Позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що у діях відповідача відсутня вина, оскільки виконанню грошового зобов`язання за договором в термін 60-ти днів перешкодило настання форс-мажорних обставин, з урахуванням їхнього підтвердження листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1, що в свою чергу відсутність вини у діях відповідача виключає підставу відповідальності за порушення грошового зобов`язання за Договором.
Суд наголошує, що форс-мажор (у даному випадку — військова агресія проти України) повинен бути в причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності.
Ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.
Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.
Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.
Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі війська агресія Російської Федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.
Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.
Підсумовуючи викладене суд зауважує, що форс-мажор не звільняє від обов`язку виконати зобов`язання, він звільняє виключно від відповідальності за невиконання зобов`язання (неустойка у формі штрафу та пені, відшкодування збитків).
Листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований “Всім кого це стосується”, Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 14 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні” від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”. Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Судова практика Верхового Суду вказує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. 
Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 по справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
Умовами розділу 7 «Форс-мажор» Договору № 75/164-21/48-121-01-21-10643 від 09.09.2021 сторони визначили порядок дій сторін при настанні форс-мажорних обставин. Сторона, що зазнала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу. Про закінчення дії форс-мажорних обставин Сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5 денний строк повідомляє другу сторону.
У даному випадку відповідачем не надано доказів дотримання порядку, прописаного в Договорі, повідомлення позивача про виникнення форс-мажору та, як наслідок, неможливість своєчасної оплати товару з моменту початку збройної агресії Російської Федерації.
Воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Відповідач не підтвердив настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку невиконання господарського зобов`язання.
Суд зазначає, що введений в України з 24.02.2022 воєнний стан, який на теперішній час не припинено, є загальновідомою обставиною дії форс-мажорних обставин в Україні до їх офіційного закінчення, що підтверджено Торгово-промисловою палатою України в листі від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1. 
Однак, лист ТПП є лише одним із документів, необхідних для доведення форс-мажору, та не є доказом наявності форс-мажору у кожному конкретному випадку невиконання договірних зобов`язань.
Сторона, яка заявляє про те, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок форс-мажорних повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. 
Крім того, ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Суд бере до уваги, що обов`язок відповідача з оплати виконаних позивачем робіт на підставі Договору виник ще до початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну. 
При цьому, слід зазначити, що як відповідач так і позивач під час воєнного стану в Україні знаходяться в однакових умовах, отже несприятливі обставини, пов`язані з військовою агресію Російської Федерації проти України настали не тільки для відповідача, але й для позивача.
Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/17876/19).
Отже при укладенні такого Договору сторони мали усвідомлювати всі ризики його укладення під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, а тому сам факт дії воєнного стану в Україні не може вважатися обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), крім випадків настання конкретних подій/обставин під час дії правового режиму воєнного стану, що буде підтверджено відповідними документами.
Крім того, відповідач просив суд застосувати строк позовної давності. 
Підстав для застосування позовної давності відповідно до заяви відповідача немає. 
Відповідно до ст. 256 ЦК Україна позовна давність це строк в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, згідно вимог ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. 
Разом з цим, п.п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу продовжуються на строк його дії. 
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в Україні встановлено карантин строком до 03.04.2020. 
У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України № 230 від 25.03.2020, № 291 від 22.04.2020, №343 від 04.05.2020, № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104, від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 530 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 24.04.2023 строк дії карантину продовжено до 30 червня 2023 року. 
Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023«Про відміну на території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню н території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин відмінено з 24.00 год. 30.06.2023 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. 
У подальшому, Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на теперішній час, та на теперішній час, продовжено дія воєнного стану в Україні. 
Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.
Отже, виходячи з вище наведеного, позивачем не пропущено строк позовної давності за заявлений період з 30.08.2022 по 25.11.2025, наведені норми, строки визначені ст. 257 ЦК України були продовжені на час карантину та на період військового стану, що для заявлених вимог строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК України щодо продовження строків за ст. 257 ЦК України на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану.
Щодо правової природи зобов`язання зі сплати вартості виконаних робіт та нарахування інфляційних втрат і 3 % річних, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.
Пунктом 45.2 статті 45 Податкового кодексу України встановлено, що податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ВП «Запорізька атомна електрична станція» станом на момент виникнення спірних правовідносин знаходився за адресою: 71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, яка з 04.03.2022 є тимчасово окупованою територією.
Суд звертає увагу, що договір про надання послуг № 75/164-21/48-121-01-21-10643 від 09.09.2021 укладений між юридичними особами, Акціонерним товариством “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” та Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”.
За приписами статті 80, частин 1, 2 статті 96 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем в суді. Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.
Відповідно до статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.
Отже, саме юридична особа несе повну юридичну відповідальність по зобов`язанням, що виникають з діяльності її відокремленого підрозділу (філії), відтак відповідальність за належне виконання зобов`язань за спірним договором про надання послуг № 75/164-21/48-121-01-21-10643 від 09.09.2021 (у тому числі щодо повної та своєчасної оплати виконаних підрядником робіт) покладається на юридичну особу відповідача – Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, яке є правонаступником Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”. 
Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).
Підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).
Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).
Статтею 3 ЦК України закріплено, що одним із основних принципів цивільного права є принцип добросовісності, розумності та справедливості.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Позивач, уклавши договір № 75/164-21/48-121-01-21-10643 від 09.09.2021 розраховував на отримання оплати у розумні строки за виконані послуги, а відповідач, уклавши цей договір, свідомо прийняв на себе зобов`язання щодо своєчасного і повного розрахунку з позивачем.
Відповідач не спростував доводи позивача, не надав доказів оплати 3 % річних та інфляційних нарахувань, заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним.
Інші доводи та докази учасників справи, детальну оцінку яких не наведено у рішенні, позаяк вони не покладені судом в його основу, не спростовують вищевикладених висновків суду.
Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у справі.
Питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено при наданні відповідної заяви у передбаченому ГПК України порядку та строк, а також доказів на їх підтвердження. 
Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” до Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) на користь Акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” (пр. Героїв Харкова, буд. 10/12, м. Харків, 61005, ідентифікаційний код юридичної особи 14078902) 221 574 (двісті двадцять одна тисяча п`ятсот сімдесят чотири) грн 28 коп. 3 % річних, 769 094 (сімсот шістдесят дев`ять тисяч дев`яносто чотири) грн 63 коп. інфляційних нарахувань, 11 888 (одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн. 03 коп. судового збору.

Рішення оформлено і підписано 22.01.2026.

Суддя С.С. Дроздова 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вир
шення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.