ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/9461/25
категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправним скасувати рішення про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 , оформлене протоколом від 13 березня 2025 року № 78 та повідомленням від 18 березня 2025 року № 3271;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі абзацу 1 частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як здобувачу вищої освіти, який навчається за денною формою здобуття освіти.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, будучи студентом факультету міжнародних досліджень і процесів Вищої школи економіки в Бидгощі (Польща) денної форми навчання, скориставшись правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, 05 лютого 2025 року подав відповідну заяву згідно з пунктом 1 частини третьої статті 23 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (надалі - Закон № 3543-XII), однак відповідач безпідставно відмовив у реалізації цього права з огляду на відсутність серед поданих документів довідки про здобувача освіти, сформованої в Єдиній державній електронній базі з питань освіти (надалі - ЄДЕБО), тим самим звузивши перелік осіб, які мають право на відстрочку з умовою навчання в українському навчальному закладі. Позивач наполягає на дотриманні послідовності освіти у розумінні статті 10 Закону України від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII "Про освіту" (надалі - Закон № 2145-VIII), натомість Закон № 3543-XII, як стверджує позивач, не містить застереження щодо країни закладу освіти, відтак, на думку позивача, здобувачі освіти іноземних освітніх закладів, за умови дотримання послідовності освіти відповідно до статті 10 Закону № 2145-VIII, мають право на відстрочку від призову на військову службу, як і здобувачі освіти в Україні, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII. До того ж, як зауважує позивач, відповідач не скористався передбаченими у пункті 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (надалі - Порядок № 560) повноваженнями щодо перевірки послідовності здобуття позивачем освіти, як не надав відповідної оцінки доданим до заяви документам для визначення підстав для надання відстрочки, позаяк відсутність довідки про здобувача освіти, сформованої в ЄДЕБО, без належної перевірки підстав для відстрочки у розумінні пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII, доводить, як переконує позивач, необґрунтованість, а відтак протиправність оскаржуваного рішення.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву зазначає, що у зв`язку з відсутністю в додатках до заяви на відстрочку довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО за формою згідно з Додатком 9 Порядку № 560, комісією з розгляду питань про надання відстрочки не встановлено того, що Вища школа економіки в Бидгощі є закладом освіти у визначенні пункту 6 статті 1 Закону № 2145-VIII із правом надання освіти за відповідним рівнем, як і не встановлено цього на підставі доданих до заяви документів. Як стверджує відповідач, Вища школа економіки в Бидгощі за результатом звірки даних з ЄДР не зареєстрована освітньою установою, а також відповідна інформація відсутня у Реєстрі суб`єктів освітньої діяльності ЄДЕБО, а тому, відповідно, позивач не є здобувачем певного рівня освіти, а отже, як переконує відповідач, не має права на відстрочку згідно з пунктом 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII. З цих підстав оскаржуване рішення про відмову у відстрочці є правомірним, тому просить суд відмовити у позові.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення сторін у заявах по суті справи, суд встановив таке.
05 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 03 лютого 2025 року щодо оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у якій зазначено про те, що позивач є особою, яка на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.
До заяви позивач додав копії: паспорта; диплома магістра від 30 червня 2009 року № НОМЕР_1 ; угоди про навчання від 01 жовтня 2024 року на польській та українській мовах; довідки про навчання від 01 жовтня 2024 року на польській та українській мовах; договору на надання послуг від 01 жовтня 2024 року № 03/24-А; платіжної інструкції про сплату навчання; виписки з ЄДЕБО щодо документів про освіту та інформації про навчання особи.
Рішенням, оформленим протоколом від 13 березня 2025 року № 78, Комісією відповідача відмовлено позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, з підстави неподання довідки про здобувача освіти, сформованої в ЄДЕБО, що доведено до відома позивача повідомленням від 18 березня 2025 року № 3271.
Таким чином, спірні правовідносини виникли з приводу відмови у відстрочці від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період з підстави відсутності довідки здобувача освіти, сформованої в ЄДЕБО.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон № 3543-XII.
Згідно з абзацом 4 статті 1 Закону № 3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 4 Закону № 3543-XII організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Статтею 23 Закону № 3543-XII обумовлено категорії громадян, для яких встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII (у редакції на час спірних правовідносин) призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення визначає Порядок № 560 (тут і надалі у редакції на час спірних правовідносин), відповідно до пункту 60 якого комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення. У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку. До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. Перевірка підстав у військовозобов`язаного щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період (крім випадків, коли відстрочка від призову оформляється та надається автоматично відповідно до пункту 59 цього Порядку) здійснюється посадовими особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів) відповідно до їх функціональних обов`язків за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз (банків) даних.
Аналізуючи наведені норми законодавства, суд зазначає про те, що військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку, а комісії, утворені при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період зобов`язані, зокрема, вивчити отриману заяву та додані до неї документи, оцінити законність підстав для надання відстрочки, й фактично розглянути такі документи протягом семи днів з дати їх надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. Така комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, що оформляються протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за встановленою формою.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, разом із заявою про надання відстрочки від 03 лютого 2025 року ОСОБА_1 подано, зокрема, договір на надання послуг від 01 жовтня 2024 року № 03/24-А з Представництвом "Вижша Школа Господарникі в Бидгощі" щодо надання послуг, які підтримують освітній процес і включають комплекс заходів та надаються комплексно, як-от: надання друкованих та електронних матеріалів для підтримки освітнього процесу студентам Університету "Вижша Школа Господарникі в Бидгощі", консультації щодо освітніх та наукових напрямків, організація ознайомлення з польською культурою та міжкультурними комунікаціями, проведення тренінгів, лекцій, семінарів та інших видів занять за обраним напрямком підготовки в межах наукового супроводу, тестування та оцінювання знань від імені Університету "Вижша Школа Господарникі в Бидгощі", послуги з доставки документів студентів до Польщі. Угодою про навчання від 01 жовтня 2024 року обумовлено навчання позивача у Вищій Школі Економіки у Бидгощі на здобуття наукового ступеня аспіранта в галузі суспільних наук, за напрямом управління та якості (кількість семестрів: 4). До цієї Угоди додано графік оплат за навчання (аспірантура). Те, що позивач навчається у Вищій Школі Економіки у Бидгощі на факультеті міжнародних досліджень і процесів в аспірантурі за напрямом управління та якості денної форми у 2024/2025 навчальному році (плановий час навчання: 01 жовтня 2024 року - 30 червня 2026 року), підтверджується також довідкою Вищої Школи Економіки у Бидгощі від 01 жовтня 2024 року.
Проте, відповідачем відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстави відсутності довідки про здобувача освіти, сформованої у ЄДЕБО.
Тому, надаючи оцінку обґрунтованості підстав для спірної відмови суд враховує таке.
Відповідно до пункту 62 Порядку № 560 здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII, а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою згідно з додатком 9, та документи (нотаріально засвідчені копії документів), що підтверджують зарахування на навчання до інтернатури згідно з додатком 5.
Додатком 5 до Порядку № 560 також зазначено, що документами, що підтверджують право на відстрочку відповідно до пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, а також докторантів є довідка про здобувача освіти, сформована в ЄДЕБО.
Відтак, військовозобов`язаному, який претендує на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України № 3543-XII, передбачено обов`язок подання до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема довідку про здобувача освіти, сформованої в ЄДЕБО за формою, визначеною в додатку 9 до Порядку № 560.
Суд бере до уваги, що постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2011 року № 752 "Про створення Єдиної державної електронної бази з питань освіти" визначено забезпечити створення та функціонування ЄДЕБО.
Єдина державна електронна база з питань освіти є автоматизованою системою збирання, реєстрації, оброблення, зберігання та захисту відомостей та даних з питань освіти. Власником Єдиної державної електронної бази з питань освіти є держава Україна, розпорядником - Міністерство освіти і науки України, а технічним адміністратором - Державне підприємство "Інфоресурс".
Проте іноземні навчальні заклади не мають доступу до ЄДЕБО України та, відповідно, не можуть сформувати таку довідку, що, своєю чергою, не може позбавляти позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації враховуючи те, що належними доказами в матеріалах справи підтверджено зарахування позивача з 01 жовтня 2024 року на навчання за денною формою в аспірантурі за напрямом управління та якості Факультету міжнародних досліджень і процесів Вищої Школи Економіки у Бидгощі.
Натомість відповідачем не підтверджено належної перевірки поданих позивачем документів у порядку абзацу 1 пункту 60 Порядку № 560, як і подання відповідних запитів до органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку/використання інформації з публічних електронних реєстрів з метою перевірки інформації, наявної в поданих документах для отримання відстрочки, на чому слушно наполягає позивач. 
При цьому зміст дослідженого судом оскаржуваного рішення Комісії відповідача, викладеного по суті у повідомленні від 18 березня 2025 року № 3271, не дозволяє достеменно з`ясувати та пересвідчитись, що Комісією було враховано й надавалась оцінка як договору на надання послуг від 01 жовтня 2024 року № 03/24-А, Угоді про навчання від 01 жовтня 2024 року, довідці Вищої Школи Економіки у Бидгощі від 01 жовтня 2024 року, так і навчанню позивача у закордонному освітньому закладі у взаємозв`язку з випискою з ЄДЕБО на предмет послідовності освіти позивача в аспекті підстав, визначених у пункті 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII, для надання відстрочки від призову на військову службу як здобувача освіти.
Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а у силу частини другої статті 77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.
Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, підстави реалізації владної функції, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, - має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 826/1647/16, де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
Суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, що вимагає наведення органом військового управління конкретних підстав його оформлення (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Відповідно до викладеного, на переконання суду, виникають обґрунтовані сумніви у вивченні Комісією отриманої заяви позивача та підтвердних документів, як і оцінка законності підстав для надання відстрочки, у тому числі поданням відповідних запитів, що дає підстави для висновку про порушення тим самим встановленої процедури розгляду згідно з пунктом 60 Порядку № 560. З цих підстав оскаржуване рішення не відповідає критеріям добросовісності та розсудливості згідно з частиною другою статті 2 КАС України, а тому визнається судом протиправним та, відповідно, підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання способу захисту порушеного права позивача суд враховує, що ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.
Відповідно до параграфу 47 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі "Корецький та інші проти України", щоб положення національного закону відповідали цим вимогам (бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю), він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства - яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки - значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується ("Маестрі проти Італії").
Оскільки у цій справі відповідачем належним чином не вжито усіх заходів задля перевірки права позивача на відстрочку, а вирішення питання відстрочки із вказаних позивачем підстав потребує перевірки та оцінки з боку відповідача питання послідовності здобуття освіти, не втручаючись у компетенцію суб`єкта владних повноважень та неперебираючи на себе його функції, суд доходить висновку, що належним та відповідним порушеному праву способом захисту буде зобов`язання відповідача повторно на засіданні комісії розглянути заяву позивача від 03 лютого 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Обраний судом спосіб захисту, на переконання суду, повною мірою відповідає порушеному праву, забезпечить ефективне поновлення права позивача на відстрочку та вичерпне вирішення спору.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень частини третьої статті 139 КАС України та оскільки позов ОСОБА_1 містить одну вимогу немайнового характеру, яка хоча і частково, але підлягає задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених / незадоволених позовних вимог.
Такий підхід викладено Верховним Судом у рішенні від 16 червня 2020 року у справі № 620/1116/20 та який є застосовним при вирішенні розподілу судових витрат зі сплати судового збору у цій справі.
Тож сплачений позивачем судовий збір згідно з платіжною інструкцією від 01 квітня 2025 року підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним немайновим вимогам.
Разом з тим, оскільки позивачем згідно з платіжною інструкцією від 01 квітня 2025 року сплачено 1211,20 грн за подання позову у цій справі, враховуючи належний до сплати розмір судового збору з понижуючим коефіцієнтом відповідно до частини третьої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір", за правилами пункту 1 частини першої статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" позивачу належить звернутись до суду з відповідним клопотанням про повернення судового збору у сумі 242,24 грн (1211,20 грн - 968,96 грн).
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд
вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити частково.
Визнати протиправним скасувати рішення про відмову ОСОБА_1 в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оформлене протоколом від 13 березня 2025 року № 78.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 лютого 2025 року із доданими до неї матеріалами щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та ухвалити рішення з урахуванням висновків суду.
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) судових витрат зі сплати судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

02.02.26