ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/6714/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року (суддя Єфанова О.В.) у справі №160/6714/25 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0544650708 від 27.08.2024року;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №054640708 від 27.08.2024року. 
В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що спірні податкові повідомлення-рішення винесено за наслідками проведення фактичної перевірки, в результаті якої контролюючим органом зроблено висновки про порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Неправомірність застосування штрафних санкцій пов`язував з тим, що контролюючим органом призначено та проведено фактичну перевірку за відсутності для цього правових підстав; відповідачем допущено процедуру проведення фактичної перевірки, оскільки перевірку проведено без вручення (направлення) наказу про призначення перевірки та направлень на проведення перевірки позивачу або уповноваженій особі.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи доводи позивача, що зводяться до порушення проведення процедури перевірки, не знайшли свого підтвердження, а факти встановлених порушень не спростовані позивачем.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на таке. Так, позивач вказує на те, що суд першої інстанції не було надано оцінки підставам заявленого позову, в частині незаконності призначення перевірки та порушення контролюючим органом 
процедури проведення перевірки. З цими обставинами позивач пов`язує необгрунтованість висновків суду першої інстанції щодо доведеності відповідачем порушень, які зазначені в акті перевірки та які стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки за відсутності підстав для проведення перевірки та порушення процедури проведення перевірки у позивача не виникало обов`язку надати відповідачу запитувані документи, ненадання яких і призвела до висновків контролюючого органу щодо порушень позивачем вимог закону про РРО.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обгрунтоване.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, основним видом діяльності підприємства є 47.77 роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах. 
На підставі наказу №2834-п від 09.07.2024 р., направлень на перевірку № 5502, 5503 від 09.07.2024 проведена фактична перевірка торгівельного місця “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , проведена працівниками ГУ ДПС у Дніпропетровській області
Фактичну перевірку проведено з 10.07.2024 року по 19.07.2024 року на підставі п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80, п.п.69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України .
В ході проведення перевірки встановлено порушення:
- п.1, п.2, ст. 3 розд. ІІ Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (із змінами та доповненнями) в частині проведення розрахункових операцій без роздрукування та видачі розрахункового документу встановленого зразка.
- п.12 ст.3 ЗУ “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг” №265/95-ВР від 06.07.1995р. (із змінами та доповненнями) в частині неведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.
- п.85.2 ст.85 Податкового Кодексу України, в частинні не надання у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки. 
За результатами перевірки складено відповідний акт фактичної перевірки від 22.07.2024 року №2070/04/36/047/08/ НОМЕР_1 , в якому відображені зазначенні порушення.
Так, в акті зазначено, що в ході перевірки торгівельного місця “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , продавцем ОСОБА_2 10.07.2024 року не проведено контрольну розрахункову операцію через РРО або ПРРО на суму 12000,00 грн. з придбання каблучки арт.12472 не роздруковано і не видано відповідний розрахунковий документ– фіскальний касовий чек, чим порушено вимоги п. 1,2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (із змінами та доповненнями). Продавцем ОСОБА_2 10.07.2024року надано пояснення про проведення розрахункової операції та надання товарного чеку №07 (додаток до акту перевірки).
На початок проведення фактичної перевірки у ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) РРО або ПРРО за зазначеною адресою відсутні. Також на момент проведення фактичної перевірки, працівниками відділу та в присутності продавця ОСОБА_2 на місці проведення розрахунків, складено опис готівки на суму 12000,00 грн, про що свідчить її особистий підпис
Крім того, в ході перевірки запрошені документи, які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), у тому числі форму ведення товарних запасів, що підтверджено відповідною письмовою вимогою від 10.07.2024 року, яку отримано особисто продавцем ОСОБА_2 , про що свідчить її особистий підпис. 
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в ході перевірки в період з 10.07.2024-19.07.2024 року не надано до ГУ ДПС у Дніпропетровській області документи, які підтверджують облік товарів, форму ведення обліку товарних запасів, видаткові накладні, чим порушено п. 12 ст. 3 Закону №265 на суму 1470043,00 грн. (складено відповідний акт від 10.07.2024 року №000568/1 додаток до акту фактичної перевірки від 22.07.2024 року №2070/04/36/047/08/2269314932).
За результатами перевірки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 27.08.2024 року складено :
повідомлення-рішення №0544650708 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій на суму 1020,00 грн. – за ненадання у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
повідомлення-рішення №054640708 року про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій на суму 1482043,00 грн.
Не погодившись з вказаними рішеннями контролюючого органу, позивач звернулася з позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Щодо підстав для проведення перевірки.
Як вбачається з наказу про призначення фактичної перевірки, відповідачем призначено фактичну перевірку на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України.
Відповідно до пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України однією з обов`язкових умов для початку проведення фактичної перевірки встановлено пред`явлення платнику податків копії наказу про проведення перевірки. Також визначено вимоги до такого наказу, а саме - він має містити: дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Питання дотримання контролюючим органом процедури призначення фактичної перевірки в аспекті перевірки достатності відображення в наказі підстав для її проведення (абзац третій пункту 81.1 статті 81 ПК України) відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, були предметом дослідження Верховним Судом у справах №420/9909/23 (постанова від 26.03.2024).
Так, у справі №420/9909/23 (постанова від 26.03.2024) Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду висловив таку правову позицію:
«…єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення. 
Верховний Суд у складі Судової палати вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. 
Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України».
У спірному випадку, застосовуючи вказані правові висновки Верховного Суду, можливо стверджувати те, що в наказі від №2834-п від 09.07.2024 наявний допустимий обсяг інформації для визначення підстав для призначення фактичної перевірки, а саме наявне посилання на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, який передбачає єдину підставу для призначення перевірки.
У свою чергу, у справі №420/9909/23 (постанова від 26.03.2024) Верховний Суд зробив також висновок про те, що при перевірці правомірності призначення фактичної перевірки підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. 
За висновком Верховного Суду лише у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. 
У спірному випадку, досліджуючи фактичні підстави для проведення перевірки, встановлено, що обгрунтовуючи такі підстави контролюючий орган посилається на доповідну записку начальника відділу фактичних перевірок (без дати та номеру), в якій наведено пропозицію про призначення фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.71).
Дослідженням вказаної доповідної записки, на предмет наявності в ній фактичних підстав для проведення перевірки позивача, встановлено, що в доповідній записці, факти порушення податкового законодавства чи можливі порушення податкового законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , відсутні, натомість, у доповідній записці наявне посилання на лист ДПС України від 22.04.2024 №11668/7/99-00-07-04-03-0.
Дослідженням вказано листа встановлено, що ним проінформовано Головні управління ДПС в областях про надходження інформації, що свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким здійснюють податкові органи. У зв`язку з чим запропоновано головним управлінням ДПС в областях забезпечити проведення фактичних перевірок платників податків або об`єктів, інформація про можливі порушення щодо яких зазначена у додатку 1 до цього листа. В додатку 1 наведена інформація щодо надходження повідомлення споживача про порушення ФОП ОСОБА_1 , яким не видано розрахунковий документ під час проведення розрахункової операції на суму 90грн.
Отже, за встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає можливим погодитися з тим, що у спірному випадку вказаний лист ДПС України, в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, є інформацією, яка давала підстави відповідачу для призначення та проведення фактичної перевірки позивача.
Щодо таких підстав заявленого позову, як порушення контролюючим органом процедури проведення перевірки.
Так, статтею 81 Податкового кодексу України визначено умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Отже, за загальним правилом контролюючий орган набуває право почати проведення перевірки за умови пред`явлення або надіслання платнику направлення на перевірку та копію наказу про проведення перевірки.
В той же час, п.81.1 ст.81 ПК України також передбачено те, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Тобто, належним чином зафіксований факт відмови в розписі у направленні на перевірку є підставою для початку проведення перевірки.
У спірному випадку встановлено, що для проведення перевірки відповідачем видано направлення на перевірку від 09.07.2024 №5502 та 5503, в яких відсутній підпис позивача чи уповноваженої особи про пред`явлення направлень на перевірку (т.1а.с.79-80)
У свою чергу, контролюючим органом долучено до справи акт про відмову від підпису у направленні від 10.07.2024 №000568/1 (т.2 а.с.82), в якому зазначено, що продавець магазину відмовилася від підпису у направленні на проведення фактичної перевірки від 10.07.2024 №00568.
Отже, надані відповідачем докази не свідчать про те, що продавцю магазину надавалися до перевірки направлення від 09.07.2024 №5502 та 5503, в яких остання відмовилася розписатися.
Не надано відповідачем доказів і того, що наказ на перевірку направлявся (вручався) позивачу чи його уповноваженій особі. 
Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що у спірному випадку контролюючий орган приступив до проведення перевірки за відсутності для цього права. 
У свою чергу, невиконання або порушення вимог Податкового кодексу України при призначені та проведенні перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, оскільки така перевірка не може породжувати будь-яких правових наслідків, окрім наслідків не легітимності усіх дій/рішень, які вчинені/прийняті у межах та за наслідками такої перевірки.
Установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, суд може не переходити до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі №1340/3590/18 (постанова від 26.09.2022).
Таким чином, приймаючи до уваги встановлені у цій справі обставини справи, які свідчать про проведення перевірки з порушенням встановленої процедури, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання протиправними і скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.
У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору: за подання позову – 14830,63грн., за подання апеляційної скарги – 17796,75грн., а всього 32627,38грн.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року у справі №160/6714/25 – скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.
Податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0544650708 від 27.08.2024року та №054640708 від 27.08.2024року – визнати протиправними та скасувати.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 32627,38грн.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 21.01.2026
Повне судове рішення складено 22.01.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров