Справа № 333/8686/25
Провадження № 2/333/679/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
15 січня 2026 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Березовської Д.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Морозова Віктора Сергійовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , -
В С Т А Н О В И В:
15.09.2025 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Морозова В.С. звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а чаме квартирою АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування позову зазначено наступне. 
ОСОБА_1 , разом із своїм чоловіком, ОСОБА_4 , є наймачами квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі, окрім позивача та третьої особи, зареєстровані їх сини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даною квартирою всі вище перелічені особи користуються на підставі ордеру № 2608 від 05.06.1992 року, виданого позивачу для проживання разом із сім`єю. Однак, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. За наявною інформацію, яку вони повідомили позивачу в телефонному режимі, останні проживають за кордоном. Відповідачі не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою вони не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачам не чинила.
17.09.2025 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
04.11.2025 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд по суті у відкритому судовому засіданні. 
Позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Морозов В.С. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, представник позивача надав заяву, в якій просить справу розглянути за їх відсутності, позов підтримують та просять задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Також при винесенні рішення просить врахувати наявні документальні докази у справі, а також письмові пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . 
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Позивач, згідно з наданою заявою, не заперечує проти такого вирішення справи.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку. Причини його неявки суду невідомі.
Ухвалою суду від 15.01.2026 року зазначений позов вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами статей 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 з 05.06.1992 року є наймачем квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення № 2608, виданим виконавчим комітетом Ради народних депутатів м. Запоріжжя 05.06.1992 року (а.с. 16). 
Згідно з довідкою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чумаченко 14А» від 01.09.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично не проживають за вказаною адресою, починаючи з 2016 року (а.с. 19). 
Факт не проживання відповідачів за адресою: АДРЕСА_2 , також підтверджено актом про непроживання № 01/09-2025 від 01.09.2025 року, виданим Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Чумаченко 14А» (а.с. 17).
Сини позивача – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понад один рік не проживають в квартирі АДРЕСА_1 , не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особистих речей в квартирі немає і ніхто з відповідачів квартирою не цікавиться. 
Перешкод в користуванні житловим приміщенням ні позивач, ні її чоловік ОСОБА_4 , відповідачам не чинили. 
На теперішній час відповідачі постійно проживають за кордоном.
Факт перетину кордону України відповідачами на виїзд підтверджується інформацією, наданої Державною прикордонної служби України за вих. № 19/88538-25-Вих. від 07.11.2025 року, вих. № 19/94297-25-Вих від 27.11.2025 року, згідно з якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.01.2022 року перетнув державний кордон України на виїзд через пункт пропуску Рава-Руська; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 19.01.2022 року перетнув державний кордон України на виїзд через пункт пропуску Одеса в напрямку «Одеса-Краків». Іншої інформації після 20.01.2022 року в Базі даних немає (а.с. 54, 55).
Судом досліджені долучені до матеріалів справи письмові пояснення свідка ОСОБА_6 , згідно з якими остання протягом тривалого часу проживає у квартирі АДРЕСА_3 . Як давня сусідка, вона добре знає сім`ю ОСОБА_8 , які проживають в квартирі АДРЕСА_4 цього ж будинку. З ОСОБА_1 спілкуються часто, підтримують добросусідські відносини. Відповідачів знає з дитинства. Неприязних стосунків із жодною зі сторін не має. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у квартирі АДРЕСА_4 за вищевказаною адресою вже декілька років. Останній раз вона бачила їх біля будинку в січні 2022 року. З того часу вони у квартирі не з`являлися. Свідку відомо, що сини позивача виїхали з місця реєстрації ще до початку активних бойових дій, а саме у січні 2022 року. Їхній виїзд був добровільним і плановим, вони мали намір облаштувати своє життя за кордоном. Це не була втеча від війни, оскільки на момент їхнього від`їзду ситуація в місті була спокійною. Вони виїхали разом зі своїми речами. Буваючи в гостях у ОСОБА_1 , вона не бачила в квартирі речей, які б належали відповідачам, і свідчили про їхнє постійне проживання. Квартира облаштована виключно для проживання позивача та її чоловіка. За весь цей час вона жодного разу не була свідком конфліктних ситуацій, коли б сини намагалися потрапити додому, а їх не пускали батьки. Їй не відомо про жодні перешкоди у користуванні житлом з боку позивача. Навпаки, виїзд відповідачів був їхнім свідомим вибором. Свідок часто баче позивача, яка займається господарськими справами, сплачує рахунки та доглядає за житлом. Відповідачі участі в утриманні квартири чи будинку не беруть, фінансово не допомагають, комунальні послуги не сплачують. Весь тягар утримання житла лежить на плечах позивача. 
З досліджених в судовому засіданні долучених до матеріалів справи письмових пояснень свідка ОСОБА_5 встановлено, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_5 , протягом тривалого часу. Її квартира знаходиться на одному поверсі поруч із квартирою АДРЕСА_4 , де проживає позивач ОСОБА_1 . Вони є безпосередніми сусідами, тому вона добре обізнана про те, хто фактично проживає у сусідній квартирі, та баче, хто туди заходить і виходить. З позивачем та відповідачами (її синами) знайома особисто, стосунки у неї з ними нейтральні, неприязні немає. Свідок підтвердила, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірній квартирі АДРЕСА_4 не проживають вже тривалий час. Востаннє вона бачила їх за цією адресою у січні 2022 року, коли вони приїздили з метою провідати батьків, але за цією адресою вони не проживали вже багато років, а саме з 2016 року. З розмов із позивачем та самими хлопцями на той час свідку стало відомо, що вони планують їхати за кордон для працевлаштування та постійного проживання, а не просто у туристичну подорож. Після січня 2022 року і до сьогоднішнього дня вона жодного разу не бачила ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_10 в будинку. У квартирі АДРЕСА_4 постійно проживають лише ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 . Особистих повсякденних речей відповідачів у квартирі немає. Вона ніколи не була свідком будь-яких конфліктів між позивачем та її синами з приводу доступу до житла. Вона ніколи не бачила, щоб відповідачі намагалися потрапити у квартиру, а їх не пускали, або щоб вони скаржилися на заміну замків. На її очах ніхто не чинив їм перешкод у проживанні. Їхня відсутність є наслідком їхнього власного рішення жити в іншій країні. Утриманням квартири, поточним ремонтом та оплатою комунальних послуг займається виключно позивач, відповідачі участі в житті будинку чи квартири не беруть.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за адресою реєстрації не проживають, будь-яких витрат на утримання квартири не несуть, будь-які угоди з приводу проживання відповідачів в квартирі з позивачем не укладали. 
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. 
Відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. 
Стаття 71 ЖК України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. 
Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року, роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не знімаються з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до органу реєстрації. 
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на протязі понад 6 місяців не мешкають у квартирі АДРЕСА_1 , без поважної причини, тому за ними не збереглося право на вказане житлове приміщення, що в свою чергу, свідчить про обґрунтованість позовних вимог стосовно визнання їх такими, що втратили право користування вищезазначеним житловим приміщенням. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.
На підставі вищевказаного, керуючись ст. ст. 5, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Морозова Віктора Сергійовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 – задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням – квартирою АДРЕСА_1 . 
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ,  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі по 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. з кожного. 
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше двох днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повний текст рішення складено 15 січня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя          В.Б. Кулик