ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65119, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4401/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О., 
розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, м. Київ, б. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411)   
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Щелкунова Михайла Юрійовича ( АДРЕСА_1 ) 
про стягнення 65 145, 44 грн 

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог.

29.10.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (далі - ТОВ "Бізнес Позика", позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом, сформованим в системі "Електронний суд" (вх. № 4524/25 від 29.10.2025), про стягнення з Фізичної особи - підприємця Щелкунова Михайла Юрійовича (далі - відповідач) заборгованості за договором № 186712-КС-001 про надання кредиту від 09.11.2023, що становить 65 145, 44 грн та складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 15 000, 00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 47 895, 44 грн; суми прострочених платежів за комісією - 2 250,00 грн; стягнення з відповідача сплаченого судового збору в розмірі 2422, 40 грн.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. 
Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 ГПК України. 
Ухвала суду від 03.11.2025 була доставлена позивачу та відповідачу до їх електронних кабінетів 04.11.2025, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронного документу, сформовані за допомогою Комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду". 
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 7 ст. 6 ГПК України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу. Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Частиною 1 ст. 232 ГПК України передбачено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (ч. 6 ст. 242 ГПК України).
Згідно з ч. 11 ст. 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Отже, ГПК України передбачено два способи надсилання судового рішення: (1) в електронній формі - через "Електронний кабінет" та (2) шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Тобто, ухвала суду від 03.11.2025 була надіслана позивачу та відповідачу у відповідності до вимог ГПК України. 
Суд також бере до уваги, що сторони мали можливість ознайомитись з усіма процесуальними документами у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), який є відкритим для доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Таким чином, матеріали справи свідчать про належне повідомлення учасників справи про відкриття провадження у справі та встановлення процесуальних строків, а також створення учасникам судового процесу належних умов для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень.
З огляду на викладене господарський суд доходить висновку про належне повідомлення як позивача, так і відповідача про розгляд судом даного спору.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.
Водночас суд зауважує, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Щодо строку розгляду справи. 
У відповідності до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті. 
Частиною 4 ст. 11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродньо встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи викладене, зокрема: перебування судді у щорічній відпустці згідно з графіком відпусток, а також принцип незмінності складу суду, суд розглянув справу № 916/4401/25 поза межами строку, встановленого ст. 248 ГПК України, у розумний строк згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 

3. Позиція учасників справи.

Доводи позивача - ТОВ "Бізнес Позика".
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 09.11.2023 № 186712- КС-001 про надання кредиту, у зв`язку з чим станом на 22.10.2025 утворилась заборгованість в розмірі 65 145, 44 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 15 000, 00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 47 895, 44 грн; суми прострочених платежів за комісією - 2250, 00 грн. 
Щодо дійсності укладеного договору в електронній формі та підписання його відповідачем позивач, посилаючись на положення п. п. 3.1.2, 3.1.3, 3.1.1., 4.4.4. Правил про надання грошових коштів у кредит, ст. ст. 3, 11, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вказує, що кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. 
Правову позицію позивач обґрунтовує приписами ст. ст. 205, 207, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 639, 652, 1049, 1054 ЦК України, ст. 193 ГК України. 
У відповіді на відзив, сформованій в системі «Електронний суд» 24.11.2025 (вх. № 37282/25 від 24.11.2025), зазначає, що номер банківської картки для перерахування кредитних коштів за кредитним договором був вказаний відповідачем під час укладення кредитного договору в його особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця; відповідно до витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи на веб-сайті кредитодавця «Анкета клієнта» відповідачем був зазначений номер банківської картки НОМЕР_1 для перерахування на цю картку кредитних коштів за Кредитним договором. 
Повідомляє, що позивач не може надати виписку по рахунку позичальника, оскільки ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за кредитними договорами зазвичай здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з посередниками за допомогою платіжних систем посередників. 
Звертає увагу суду, що всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту (у випадку її встановлення), строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо - встановлені не у Правилах надання кредитів, а у кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». 
ТОВ «Бізнес Позика» просило суд стягнути з відповідача лише заборгованість по тілу, та процентам, які були нараховані відповідно до умов кредитного договору та не нараховувало та не заявляло до стягнення у позовних вимогах жодну неустойку відповідно до ст. 549 ЦК України (у вигляді пені чи штрафів) чи жодну форму відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України. 
Для спростування позовних вимог, відповідач мав б надати суду докази здійснення всіх платежів за кредитним договором у розмірі та строк, відповідно до встановленого у п. 3 кредитного договору графіку платежів, однак таких доказів суду не надано. 
Відповідач у відзиві на позовну заяву жодним чином не пояснив, чому на його думку доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим, та таким, що не узгоджується з матеріалами справи. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Доводи відповідача - Фізичної особи-підприємця Щелкунова Михайла Юрійовича.
У відзиві на позов від 24.11.2025 (вх. № 37360/25 від 24.11.2025) відповідач просив відмовити у задоволенні позову ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості за кредитним договором; відкласти розгляд справи на іншу дату. 
Вважає, що положення договору є несправедливими умовами, що порушують положення Закону України «Про захист прав споживачів», що також підтверджується правовими висновками ВС та аналогічними рішеннями судів апеляційної інстанції. Позивач не може стягнути комісію за обслуговування кредиту та, крім того, не надав доказів видачі кредиту.
Посилаючись на п. 19 резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 № 32/248, рішення Конституційного Суду України від 22.11.1996 № 543/96-В, від 10.11.2011 № 15-рп/2011, № 7-рп/2013 від 11.07.2013, положення Законів України «Про споживче кредитування», «Про захист прав споживачів», правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, практику апеляційних судів, наголошує, що стягнення суми процентів є несправедливим та таким, що не відповідає положенням Цивільного кодексу України та принципам добросовісності; положення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним. 
Щодо неможливості стягнення штрафу та пені посилається на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, постанови Верховного Суду. 
Стосовно відкладення розгляду справи зазначає, що планує скористатися своїм правом на правничу допомогу та укласти договір про надання правової допомоги. 

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Анкета клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.tpozyka.com) від 23.10.2025 містить наступні дані: найменування позичальника - Фізична особа-підприємець Щелкунов Михайло Юрійович; інформацію стосовно бажаного кредиту: сума бажаного кредиту (грн.) 15 000, 00; дата отримання кредиту - 09.11.2023: електронна адреса позичальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ; номер банківського рахунку / банківської картки для перерахунку коштів НОМЕР_1 . 
Позивач 09.11.2023 направив пропозицію укласти договір (оферту) № 186712-КС-001 про надання кредиту (електронна форма).
Відповідач 09.11.2023 направив позивачу прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 186712-КС-001 про надання кредиту (електронна форма), підписану електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2984. 
Між ТОВ «Бізнес Позика», як кредитодавцем, та Фізичною особою-підприємцем Щелкуновим Михайлом Юрійовичем, як позичальником, 09.11.2023 було укладено договір № 186713-КС-001 про надання кредиту (електронна форма) (далі - договір), п. 1 якого передбачено, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000, 00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту, та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.
Тип кредиту: кредит. 
Строк кредиту: 24 тижні. 
Стандартна процентна ставка: в день 2,00000000, фіксована. 
Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15011689, фіксована. 
Комісія за надання кредиту: 2 250, 00 грн. 
Загальний розмір наданого кредиту: 15 000, 00 грн.
Термін дії договору до 25.04.2024.
Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 39 000, 00 грн.
Цілі (мета) кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей Кредит не є споживчим кредитом. 
У відповідності до п. 2 договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - Проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою вказаною у п. 1 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3. договору і розраховується в порядку описаному нижче.
Згідно з п. 2.2. договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3 договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 1 договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3. до договору, та до закінчення терміну дії договору. У випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, в тому числі з урахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту. Всі нараховані проценти за користування кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, при цьому сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в особистому кабінеті позичальника. Скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою та початок нарахування процентів за стандартною процентною ставкою на умовах, викладених в цьому договорі не є зміною істотних умов цього договору. 
Сторони на момент укладення договору встановили наступний графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка, згідно якого позичальник, починаючи з 23.11.2023 сплачує залишок по основній сумі кредиту, проценти за користування кредитом, частковий платіж основної суми, комісію за надання кредиту, кінцева дата повернення кредиту - 25.04.2024 (п. 3 договору).
За умовами п. п. 5, 6 договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає договір. Позичальник підтверджує, що він ознайомлений із договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає договір із вільним волевиявленням.
Пунктом 8 договору передбачено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до укладання договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену частиною другою ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
У відповідності до п. 14 договору інші умови цього правочину регулюються Правилами. Усі неврегульовані договором та Правилами правовідносини сторін регулюються законодавством України. 
Договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA - 2984.
До позовної заяви додана візуальна форма послідовності дій клієнта Фізичної особи-підприємця Щелкунова Михайла Юрійовича та ТОВ «Бізнес позика» щодо укладення електронного договору про надання кредиту 186712-КС-001 від 09.11.2023 в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті https://my.tpozyka.com, у якій відображені всі дії позивача та відповідача. 
Візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення електронного договору про надання кредиту 186712-КС-001 від 09.11.2023 підписана директором ТОВ "Бізнес Позика" Гайворонською М.М.
Між ТОВ „Бізнес Позика" як клієнтом та ТОВ „ПрофітГід" як установою 04.11.2020 укладено договір про надання послуг №ПГ-5, п. п. 1.1., 1.1.1. якого передбачено, що цей договір регулює відносини установи з клієнтом, згідно з якими установа надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги прийому платежів, що надходить на користь клієнта в якості повернення (сплати) платниками сум кредитів/позик/фінансових кредитів/відсотків (інших платежів) за кредитами/позиками/фінансовими кредитами, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та/або перерахування грошових коштів (послуги). Установа забезпечує технологічне обслуговування прийому платежів та перерахування грошових коштів на підставі договору про співробітництво з оператором послуг платіжної інфраструктури - Товариством з обмеженою відповідальністю „Платежі Онлайн", яке під час надання послуг використовує Систему Platon.
На підтвердження надання кредиту позивачем надано Підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, згідно якого в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, Товариством з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: номер платіжної інструкції - 9a83523e-7ecb-11ee-b82f-000c29d57ed21; надавач платіжних послуг ТОВ «ПрофітГід», код ЄДРПОУ: 39932827, ліцензія на переказ коштів без відкриття рахунку Національного банку України №21/991-рк від 29.05.2023; платник ТОВ «Бізнес Позика», код 41084239; номер транзакції - 39951-23738-01753; дата / час здійснення переказу коштів - 2023-11-09 08:46:14; сума переказу - 15000, 00 грн; призначення переказу - перерах. коштiв Щелкунов М. Ю. ІПН НОМЕР_2 зг. до кредитного дог. №186712- КС-001 від 09.11.2023 без ПДВ. 
Відповідно до довідки про стан заборгованості Фізичної особи-підприємця Щелкунова Михайла Юрійовича за договором № 186712-КС-001 про надання кредиту від 09.11.2023 станом на 23.10.2025 загальна заборгованість за договором: 65 145,44 грн; заборгованість за кредитом: 15 000 грн; заборгованість по відсотках: 47 895, 44 грн; заборгованість по комісії 2250 грн.
На виконання ухвали суду від 03.11.2025 Акціонерним товариством «Універсал Банк» надано лист № БТ/Е-18626 від 21.11.2025, в якому зазначено, що банком було ініційовано детальну перевірку, в ході якої повідомляємо наступне: на ім`я Щелкунов Михайло Юрійович (РНОКПП НОМЕР_2 ), банком було емітовано банківську картку № НОМЕР_1 , та відкрито відповідний банківський рахунок НОМЕР_3 . 
Додатком до листа № БТ/Е-18626 від 21.11.2025 Акціонерного товариства «Універсал Банк» є рух коштів (виписка) за картковим рахунком, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 , за період з 09.11.2023 по 25.04.2024.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитом за підписом директора ТОВ "Бізнес Позика" Гайворонською М.М. залишок заборгованості згідно кредитного договору станом на 23.10.2025 складає 65 145, 44 грн; за кредитом - 15 000 грн, по відсотках - 47 895, 44 грн, по комісії - 2250 грн; період кредитування з 09.11.2023 по 25.04.2024; сума відсотків за користування кредитом нарахована за період з 09.11.2023 по 25.04.2024 та з 26.04.2024 по 23.10.2025 є не змінною. 

5. Позиція суду. 

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду (ст. 251 ЦК України).
В силу ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
За положеннями ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших, стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).
За положеннями ч. 1 ст. 640 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. 
За приписами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Закон України "Про електронний документ та електронний документообіг" (стаття 5) визначає поняття електронного документа як документу, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до ст. 9 Закон України "Про електронний документ та електронний документообіг" електронний документообіг (обіг електронних документів) - сукупність процесів створення, оброблення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, використання та знищення електронних документів, які виконуються із застосуванням перевірки цілісності та у разі необхідності з підтвердженням факту одержання таких документів.
Порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством.
Згідно зі ст. 6 Закон України "Про електронний документ та електронний документообіг" електронний підпис має бути використаний для забезпечення юридичної чинності електронних документів. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Порядок використання електронного підпису у банківській системі України та на ринках небанківських фінансових послуг, державне регулювання та нагляд за діяльністю яких здійснює Національний банк України, а також при наданні платіжних послуг визначається Національним банком України.
Стаття 7 Закон України "Про електронний документ та електронний документообіг" визначає, що електронний документ та електронний підпис мають таку ж юридичну силу, як паперові документи та власноручні підписи.
У відповідності до ст. 1 Закону України "Про електронну комерцію" цей Закон регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.
Згідно зі ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. 
Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. 
За умовами ч. ч. 1, 3-6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 
Ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, закон допускає можливість укладення електронного договору із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, який прирівнюється до письмової форми договору у випадку його підписання, з-поміж інших способів, шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому за суттю та логікою наведених правових положень підписання договору шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором відноситься до обов`язку замовника (покупця), а не самого виконавця (продавця), оскільки електронний підпис одноразовим ідентифікатором являється сукупністю даних в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Частиною 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно приписів ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з п. 1.1., 1.3. Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям ТОВ "Бізнес Позика", затверджених наказом директора ТОВ «Бізнес Позика» від 27.06.2022 № 13-ОД, які набрали чинності 28.06.2022 (далі - Правила), Правила визначають порядок і умови надання ТОВ «Бізнес Позика» кредитів, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання і належного виконання умов договору, регулюють відносини, що виникають між кредитодавцем і фізичною особою-підприємцем-позичальником, та є невід`ємною частиною договору.
Пунктом 2.1 Правил визначено, що кредит надається позичальнику для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності.
У п. 2.11. Правил встановлено, що заявка подається заявником: через ІТС (пп. 2.11.1.); шляхом заповнення по телефону (пп. 2.11.2); із залученням кредитного посередника шляхом надання йому необхідних інформацій та документів для формування та подання заявки через ІТС (пп. 2.11.3).
При поданні заявки та/або надаючи відомості про себе кредитному посереднику для заповнення заявки, замовник зобов`язаний надати повні, точні та достовірні особисті дані, що необхідні для прийняття кредитодавцем рішення про можливість надання кредиту. У разі використання електронної автентифікації замовника за допомогою його даних в банку, де він обслуговується, (BANKID), заявник зобов`язаний перевірити актуальність, повноту та точність таких даних та несе відповідальність за їх дійсність, достовірність. У разі формування заявки кредитним посередником, заявник зобов`язаний самостійно перевірити актуальність, повноту та точність таких даних та несе відповідальність за їх дійсність, достовірність (п. 2.13 Правил).
Пунктом 3.1. Правил визначено порядок укладення електронного договору, зокрема, укладення електронного договору після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту в особистому кабінеті заявника розміщується оферта, яка є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», включає умови, викладені у цих Правилах, які є невід`ємною частиною договору. Після отримання заявником оферти заявнику надсилається одноразовий ідентифікатор. Відповідь заявника/позичальника, якому адресована пропозиція укласти договір про надання кредиту, про повне та безумовне її прийняття (акцепт) надається шляхом надсилання електронного повідомлення кредитодавцю, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Договір про надання кредиту (додаткова угода), укладений в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору (додаткової угоди), укладеного в письмовій формі. Укладаючи договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (в тому числі договір про надання кредиту, додаткову угоду) підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноруч, що повністю відповідає положенням ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що договір, додаткова угода, укладені в електронній формі, мають таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі (пп. 3.1.1., 3.1.4., 3.1.6., 3.1.7. п. 3.1. Правил).
Згідно підпункту 4.2.2.2. пункту 4.2.2. Правил позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором про надання кредиту та додатковою угодою, до закінчення терміну дії договору. 
Відповідно до пункту 5.2. Правил, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Договору (Додаткової угоди). Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику протягом всього строку кредитування.
Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Кредитодавця у строк, відповідно до графіку платежів (п. 5.5. Правил).
Відповідно до п. 5.7. Правил у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про надання кредиту в повному обсязі, ця сума погашає вимоги Кредитодавця в такій черговості:
1) у першу чергу - відшкодовуються витрати Кредитодавця, пов`язані з поверненням виданого Кредиту (судові витрати, витрати на державного/приватного виконавця, нотаріуса тощо);
2) у другу чергу - нараховані Кредитодавцем неустойка (штраф), інші платежі відповідно до Договору про надання кредиту - у разі їх нарахування;
3) у третю чергу - прострочені проценти за користування Кредитом та прострочена сума Кредиту;
4) у четверту чергу - проценти за користування Кредитом;
5) у п`яту чергу - сума Кредиту.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. 
Згідно зі ст. ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що факт укладення договору № 186712-КС-001 від 09.11.2023 про надання кредиту між ТОВ "Бізнес Позика" та Фізичною особою підприємцем Щелкуновим Михайлом Юрійовичем підтверджується підписанням такого договору відповідачем одноразовим ідентифікатором UA-2984, що був направлений останньому смс-повідомленням на його номер телефону, який зазначений позичальником в анкеті особистого кабінету клієнта, що відображено у візуальній формі послідовності дій клієнта за 09.11.2023 та відповідає наведеним положенням Закону України «Про електронну комерцію».
Позивач свої зобов`язання за договором про надання кредиту виконав належним чином, перерахувавши відповідачу на вказаний ним в кредитному договорі на картковий рахунок 15 000, 00 грн.
Тобто, в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про прийняття відповідачем пропозиції укласти кредитний договір, укладання між сторонами такого договору та отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 15 000 грн на його банківську картку. 
З огляду на вище викладене, твердження відповідача про відсутність доказів видачі кредиту в розмірі 15 000 грн є необґрунтованим та спростовуються матеріалами справи. 
Однак, відповідачем не виконувались умови договору про надання кредиту, кредит та проценти за його користування у встановлений договором графіком платежів не сплачувався. 
Отже, оскільки сторони добровільно, на власний розсуд погодили умови договору, то з урахуванням приписів ст. ст. 525, 526 і 629 ЦК України щодо обов`язковості договору та недопустимості односторонньої відмови від зобов`язання, суд зазначає, що у відповідача виник обов`язок повернути кредит та сплатити проценти за його користування. 
Відповідач доказів виконання зобов`язань або неможливості такого виконання за договором № 186712-КС-001 від 09.11.2023 про надання кредиту суду не надав; доказів врегулювання спору мирним шляхом також не надав. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зробила висновок про те, що закріплена статтею 204 ЦК України презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. 
Доказів визнання недійсним договору № 186712-КС-001 від 09.11.2023 про надання кредиту в частині процентної ставки суду не надано, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України презюмується правомірність цього договору в цілому, в тому числі і в частині процентної ставки. 
Суд наголошує, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
З огляду на наведене, доводи відповідача, викладені у відзиві, не спростовують обставин, установлених судом. 
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заборгованості суд встановив, що проценти були нараховані в межах погодженого строку кредитування.
Стосовно прохання відповідача щодо відкладення розгляду справи, оскільки він планує скористатися своїм правом на правничу допомогу та укласти договір про надання правової допомоги суд зазначає, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; відповідач з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін) у відповідності до положень ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України не звертався. 
Ураховуючи викладене, прохання відповідача про відкладення розгляду справи судом не розглядається. 
З огляду на вище зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 186712-КС-001 від 09.11.2023 про надання кредиту в розмірі 65 145, 44 грн, з яких: 15 000 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 47 895, 44 грн - сума прострочених платежів по процентах, 2250 грн - сума прострочених платежів по комісії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача. 

Керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити. 
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Щелкунова Михайла Юрійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, м. Київ, б. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411; ідентифікаційний код юридичної особи: 41084239) 15 000 грн (п`ятнадцять тисяч гривень) суму прострочених платежів по тілу кредиту, 47 895, 44 грн (сорок сім тисяч вісімсот дев`яносто п`ять гривень, сорок чотири копійки) суму прострочених платежів по процентах, 2250 грн (дві тисячі двісті п`ятдесят гривень) суму прострочених платежів по комісії та 2422, 40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Мусієнко