ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 року м.Дніпро Справа № 908/1446/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б., 
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники сторін: 
від прокуратури: Щербина С.О. (в залі суду); 
від позивача: Савченко І.Г. (власні засоби); 
інші учасники: не з`явились; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Централ Парк 2020” на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.07.2025 (суддя Горохов І.С., повний текст якого підписаний 13.08.2025)
за позовом Заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, м.Запоріжжя 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Централ Парк 2020” м.Одеса
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія Радіо Крок” м. Запоріжжя
про стягнення коштів 
ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Запорізької області звернувся заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Централ Парк 2020” про стягнення грошових коштів у розмірі 3 557 118,46 грн, з яких: безпідставно збережені кошти пайової участі в розмірі 2 181 025,15 грн, інфляційні нарахування в розмірі 1 163 308,91 грн, 3 % річних в розмірі 212 784,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач зобов`язаний сплатити кошти за участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Запорізької обласної міської територіальної громади, у зв`язку з будівництвом житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська/вул. Немировича-Данченка, кошти у розмірі 2 181 025,15 грн. також просить стягнути 3% річних та інфляційні втрати. 

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.07.2025 у справі № 908/1446/25 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Централ Парк 2020” м.Одеса на користь Запорізької міської ради м. Запоріжжя безпідставно збережені кошти пайової участі у розмірі 2 181 025,15 грн., 3% річних у розмірі 212 784,40 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 163 038,91 грн. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Централ Парк 2020” м. Одеса на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя м. Запоріжжя розрахунковий рахунок UA438201720343180001000000271, відкритий в державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, код класифікації видатків бюджету 2800) кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 42 685,42 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “Централ Парк 2020”,  в якій, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.
При цьому в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:
- відповідно до умов Договору обов`язок щодо укладення договору та оплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту лежить на ТОВ «КОМПАНІЯ РАДІО КРОК», а тому відповідач - ТОВ «ЦЕНТРАЛ ПАРК 2020» є неналежним відповідачем по справі;
- відсутня правова підстава для укладання договорів та, відповідно, відсутній обов`язок щодо сплати коштів пайової участі;
- апелянт не отримував пропозицій від Запорізької міської ради щодо оплати пайового внеску у розвиток інфраструктури міста або визначення розміру пайового внеску у розвиток інфраструктури міста;
- у рішенні суду не наведено норму закону та не обґрунтовано правові підстави для здійснення розрахунку суми безпідставно збережених коштів на дату здачі об`єкта в експлуатацію (2022 рік) та застосування в 2022 році порядку розрахунку, який встановлений законом для 2020 року;
- позивачем необґрунтовано нараховані інфляційні втрати та 3% річних.

Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури у відзиві просить апеляційну скаргу ТОВ «ЦЕНТРАЛ ПАРК 2020» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 22.07.2025 у справі № 908/1446/25 - без змін.
Зазначає, що згідно з п.п. 1.2, 1.6, 2.3, 2.4, 3.2 Договору замовником будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська/вул. Немировича-Данченка є ТОВ «ЦЕНТРАЛ ПАРК 2020». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» встановлено, що саме замовники будівництва перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту. Відповідач зобов`язаний був у 2020 році, протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта, звернутися до Запорізької міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі і до введення об`єкту в експлуатацію сплатити відповідні пайові внески, незалежно від наявності відповідного договору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи муж суддями від 27.08.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 29.08.2025 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
08.09.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025 (суддя – доповідач Іванов О.Г.) відхилено клопотання апелянта про відновлення строку на подачу скарги, як безпідставне; апеляційну скаргу залишено без руху через неподання апелянтом належних доказів оплати судового збору (визначена сума сплати 64 028,13 грн) та доказів направлення скарги позивачу. Скаржнику наданий строк (10 днів) для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
Вказану ухвалу направлено апелянту засобами електронного зв`язку та доставлено до електронного кабінету підсистеми ЄСІТС “Електронний суд” 08.09.2025 о 18:45 годині.
Отже, з урахуванням норм ч.6 ст.242 ГПК України ухвала вважається врученою апелянту 09.09.2025.
Відтак, недоліки скарги мали бути усунені останнім до 19.09.2025.
11.09.2025 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 08.09.2025 надійшла заява про усунення недоліків скарги до якої додано квитанцію до платіжної інструкція №51905189 від 11.09.2025 про сплату 64 028,13 грн. та докази направлення скарги позивачу (квитанція ЄСІКС №4462738 від 11.09.2025). 
Отже, недоліки скарги усунені у визначений судом строк. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Централ Парк 2020” на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.07.2025 у справі №908/1446/24; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 20.01.2026.
19.01.2026 до суду від представника позивача Савченко І.Г. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів. 
В судовому засіданні 20.01.2026 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача і прокурора, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
11.02.2020 Державною інспекцією архітектури та містобудування України видано дозвіл на виконання будівельних робіт серії ЗП № 112200421859 на об`єкт: “Будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська/вул. Немировича-Данченка” (житловий комплекс “Легенда”).
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд Код об`єкта ДК 018-2000: 11-“Будівлі житлові”. Будівництво здійснювалось на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:002:0240 площею 1,8764 га, з цільовим призначенням 02.07 для розташування багатофункціонального житлового комплексу.
Замовниками будівництва об`єкта визначено Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія Радіо Крок” (ТОВ “Компанія радіо Крок”) та Товариство з обмеженою відповідальністю “Централ Парк 2020” (ТОВ “Централ Парк 2020”).
30.07.2019 ТОВ “Компанія Радіо Крок” та ТОВ “Централ Парк 2020” укладено договір про реалізацію проєкту будівництва № 30/07-01 (договір).
Відповідно до п. 1.2. договору ТОВ “Компанія Радіо Крок” (сторона 1) відповідно до цього договору передає, а ТОВ “Централ Парк 2020” (Сторона 2) приймає функції замовника об`єкта, окрім тих, які за цим договором залишаються за стороною-1, і бере на себе відповідальність за виконання умов договору, в тому числі за повне фінансування та своєчасне будівництво об`єкта, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
Пунктом 1.6. договору визначено, що сторона-2 отримує виключне право на виконання функцій замовника об`єкта на підставі цього договору.
Відповідно до пункту 2.4. договору сторона-2 має право отримувати на своє ім`я всі вихідні дані, дозвільні та інші документи щодо будівництва, сплати пайового внеску у розвиток інфраструктури міста, обстеження і видалення зелених насаджень та будь-які інші, необхідні під час Реалізації проєкту. У разі неможливості отримання окремих документів на своє ім`я сторона-2 має право вимагати їх отримання стороною-1 у розумні строки, визначені стороною-2, з правом їх використання без додаткових погоджень для цілей цього договору.
Згідно з п. 3.2. договору до складу витрат сторони-2 входять витрати на оплату пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які сторона-2 сплачує самостійно.
Відповідно до п. 7.6. договору сторона-1 не несе відповідальності за зобов`язаннями сторони-2, що виникли перед третіми особами у зв`язку з виконанням вказаного договору.
Пунктом 2.3. договору визначено, що передання стороною-1 стороні-2 функцій замовника будівництва об`єкта є здійсненим у момент підписання цього договору і не потребує окремих довіреностей чи інших документів на підтвердження повноважень сторони-2 як замовника будівництва.
Таким чином, замовником будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська/вул. Немировича-Данченка є ТОВ “Централ Парк 2020”.
Державною інспекцією архітектури та містобудування, на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації (дата створення: 04.01.2022), видано сертифікат від 28.01.2022 № ІV 122220124710, яким засвідчено відповідність вказаного закінченого будівництвом об`єкта проєктній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.
Відповідно до зазначеного сертифікату об`єкт будівництва має такі основні показники:
- найменування об`єкта згідно з проєктом: “Будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська/вул. Немировича-Данченка”;
- місце розташування об`єкта: Запорізька область, Запорізький район, Запорізька територіальна громада, м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, буд. 23;
- загальна площа будівлі - 11 211,32 кв.м;
- загальна площа квартир - 7444,28 кв.м;
- кількість поверхів - 10;
- загальна кількість квартир - 98.
Згідно з п. 5 акта готовності об`єкта до експлуатації будівельні роботи виконано у строк: початок робіт лютий 2020 року, закінчення робіт грудень 2021 року.
Відповідно до п. 12 акта готовності об`єкта до експлуатації пайова участь відповідачем до місцевого бюджету не сплачувалася, у зв`язку з наявністю підстав для звільнення від сплати пайової участі, а саме на підставі пункту 13 розділу і Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні” від 20.09.2019 № 132-ІХ.
Відповідно до інформації Запорізької міської ради від 28.04.2025 № 07014/03.3-20/05 замовники будівництва ТОВ “Централ Парк 2020” та ТОВ “Компанія Радіо Крок” від сплати пайової участі у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури по вищевказаному об`єкту будівництва не звільнялись.
Звернень до міської ради від ТОВ “Централ Парк 2020” про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта “Будівництво житлового будинку з вбудовано прибудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська /вул. Немировича-Данченка” не надходило, у зв`язку з чим договір пайової участі не укладався, кошти пайової участі до бюджету Запорізької міської територіальної громади не сплачувались.
У зв`язку із несплатою забудовником коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними, і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.
На дату прийняття об`єкта в експлуатацію діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 16.12.2021 № 337.
Вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Запорізької області становила 14 649 грн.
Розмір коштів пайової участі, які зобов`язано сплатити ТОВ “Централ Парк 2020” за участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Запорізької міської територіальної громади, у зв`язку з будівництвом житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська/вул. Немировича-Данченка, становить 2 181 025,15 грн (7444,28 кв.м * 14 649 грн * 2%).
Враховуючи, що між позивачем та відповідачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту дотепер не укладався, а кошти пайової участі до місцевого бюджету ТОВ “Централ Парк 2020” не сплачувалися, позивач просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі 2 181 025,15 грн, що і стало причиною звернення до суду. 

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що відповідно до договору № 30/07-01 саме відповідач зобов`язується забезпечити виконання будівельних та інших робіт, необхідних для повного будівництва об`єкта та забезпечити фінансування всіх витрат з реалізації проєкту в повному обсязі (в тому числі витрат на оплату пайової участі). Замовником будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська/вул. Немировича-Данченка є саме ТОВ “Централ Парк 2020”. За таких обставин, прокурором вірно визначено ТОВ “Централ Парк 2020” відповідачем у даній справі. Прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, свідчить про порушення замовником будівництва нормативного обов`язку про сплату коштів пайової участі та виникнення права на звернення до суду про стягнення таких коштів. Розрахунок заборгованості відповідача правомірно здійснений саме на дату прострочення зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Оскільки предметом апеляційного оскарження не є підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Запорізької міської ради, як такі заперечення не висловлювались і відповідачем в суді першої інстанції, то суд апеляційної інстанції не перевіряє зазначені обставини.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI.
З 01.01.2020 набули чинності пункти 10-13 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" № 132-IX від 20.09.2019 (далі також - Закон № 132-IX), якими виключено частину 5 статті 30 та статтю 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", остання з яких регулювала пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Відповідно до приписів розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX вбачається, що з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020.
Таким чином, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.
Абзацом 1 пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX передбачено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Разом з тим, законодавцем під час внесення змін до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону № 132-IX) було чітко встановлено (абзац другий пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX), що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку, зокрема:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;
6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в даному випадку, обов`язок відповідача, як замовника будівництва, здійснити оплату пайового внеску у 2020 році визначений безпосередньо приписами пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX.
Таким чином, відображений у зазначених нормах обов`язок пайової участі законодавець запровадив для:
- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;
- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
У цих двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.
Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Враховуючи наведене, відповідач зобов`язаний був у 2020 році, протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта, звернутися до Запорізької міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі і до введення об`єкту в експлуатацію сплатити відповідні пайові внески, незалежно від наявності відповідного договору, чим спростовуються посилання відповідача на звільнення його від сплати пайової участі на підставі пункту 13 розділу І Закону №132-IX.
З огляду на такі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відповідач був зобов`язаний у 2020 році звернутися до позивача (органу місцевого самоврядування) із заявою про визначення розміру пайової участі стосовно об`єкта будівництва і до введення об`єкта в експлуатацію сплатити пайові внески.
Проте, не сплативши пайову участь до місцевого бюджету попри законодавчо закріплений обов`язок, відповідач, таким чином, зберіг за собою майно (грошові кошти) за рахунок територіальної громади без достатньої правової підстави. Отже, має місце підтвердження порушення прав на захист яких подано цей позов.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що прокурором доведено обов`язок відповідача, як замовника будівництва, здійснити оплату пайової участі щодо об`єкта будівництва у 2020 році, до прийняття його в експлуатацію, що визначено безпосередньо п.4 ч.2 р.ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-ІХ.
Невиконання відповідачем законодавчо закріпленого обов`язку щодо сплати пайової участі у зв`язку з будівництвом об`єкта саме до введення об`єкта в експлуатацію надає право на стягнення цих коштів на підставі статті 1212 ЦК України.
Так, відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
В цьому конкретному випадку суд зауважує, що замовник будівництва (відповідач) зобов`язаний перерахувати органу місцевого самоврядування (позивачу) безпідставно збережені грошові кошти пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України. Такі висновки сформульовані також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 та Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/9548/21.
У своїй постанові від 14 грудня 2021 року Велика Палата Верховного Суду у справі №643/21744/19 також вказала, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17.
Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
За таких обставин, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.
Твердження Відповідача про те, що він не отримував пропозицій від Запорізької міської ради щодо оплати пайового внеску у розвиток інфраструктури міста або визначення розміру пайового внеску у розвиток інфраструктури міста безпідставні, оскільки в підпункті 3 частини 2 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132 прямо визначено, що саме замовник будівництва зобов`язаний звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі.

Щодо визначення розміру пайової участі, яку зобов`язаний сплатити відповідач, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132 встановлено, що розмір пайової участі для житлових будинків становить 2% вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (підпункт 1 частини 2).
Верховний Суд неодноразово зазначав, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог підпункту 3 абзацу 2 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості (постанова від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22 та від 19.02.2025 у справі № 903/468/24).
Приписами підпункту 4 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132 чітко визначено, що пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
Верховний Суд у постанові від 29.07.2022 у справі № 910/9548/21 зауважив, що у випадку, якщо замовниками об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132 обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Таким чином, прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із ч. 2 ст. 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак, і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються (позиція Верховного Суду викладена в постанові від 20.03.2025 у справі № 903/601/24).
У постанові від 03.12.2024 у справі № 910/6226/23 Верховний Суд підтвердив, що пайовий внесок замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту має розраховуватися саме на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у замовника будівництва обов`язку щодо сплати пайового внеску та зазначив про необхідність здійснити перевірку розрахунку позивача з врахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які були чинні станом на момент введення спірних об`єктів будівництва до експлуатації.
Відповідно, за результатами перевірки Господарський суд обґрунтовано погодився із розрахунком розміру пайової участі на підставі показників опосередкованої вартості спорудження житла чинних на момент введення об`єкта будівництва в експлуатацію (28.01.2022), які затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 16.12.2021 № 337.
При досліджені законності аналогічних розрахунків в подібних справах Верховний Суд зробив висновки, що такий розрахунок є обґрунтованим, арифметично правильним та таким, що відповідає приписам підпункту 1 абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (постанова від 20.05.2025 № 915/476/24, від 20.03.2025 у справі № 903/601/24).
З огляду на зазначене, посилання відповідача на неправильний розрахунок розміру коштів пайової участі є безпідставними.

Щодо посилань скаржника на необґрунтованість розрахунку інфляційних витрат та 3 % річних.
Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Разом з цим на момент пред`явлення прокурором позову та винесення Господарським судом Запорізької області рішення від 22.07.2025 у справі № 908/1446/25 діяли приписи Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, якій неодноразово було продовжено та який діє дотепер.
За вказаних обставин, строк позовної давності станом на дату звернення до суду з вимогою про стягнення безпідставно збережених коштів та нарахованих на них сум інфляційних витрат, 3% річних не пропущений.

З приводу тверджень скаржника щодо того, що ТОВ «ЦЕНТРАЛ ПАРК 2020» є неналежним відповідачем по справі.
Відповідно п. 2.1.2 Договору Сторона 1 -ТОВ «Компанія Радіо Крок» зобов`язалась, зокрема, здійснювати функції землекористувача Земельної ділянки, включаючи, але не виключно, продовження дії договору оренди на термін дії не менше 10 років, своєчасну оплату плати за землю, а також оплату пайової участі, у тому числі укладення відповідних договорів з органом місцевого самоврядування на сплату пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням вимог пункту 3.2.
Частиною 2 пункту 3.2. вказаного правочину до складу витрат Сторони 2 - ТОВ «ЦЕНТРАЛ ПАРК 2020» входять витрати з оплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які Сторона 2 сплачує самостійно.
Відповідно до пунктів 3.1, 4.1 Договору відповідач зобов`язується забезпечити виконання будівельних та інших робіт, необхідних для повного будівництва об`єкта та забезпечити фінансування всіх витрат з реалізації проєкту в повному обсязі (в тому числі витрат на оплату пайової участі).
З огляду на положення пунктів 1.2, 1.6, 2.3, 2.4, 3.2 цього ж правочину замовником будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська/вул. Немировича-Данченка є саме ТОВ «ЦЕНТРАЛ ПАРК 2020».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» встановлено, що саме замовники будівництва перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту.
Верховний Суд у постанові від 04.09.2024 у справі № 910/5997/23 зауважив, що «відповідно до визначення замовника, яке наведене у статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», та інших вищенаведених норм цього Закону, такою особою є саме та, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, та виявила бажання вступити у відносини з органом місцевого самоврядування щодо участі у розвитку інфраструктури населеного пункту у зв`язку з будівництвом конкретного об`єкту, про що подала відповідну заяву. У наведених нормах не встановлено жодних критеріїв, яким особа, яка має намір укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, має відповідати, а органу місцевого самоврядування для укладення договору та визначення розміру пайової участі нею додаються до заявки лише документи, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.
Істотні умови договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту також не залежать від того, чи є замовник власником земельної ділянки або її орендарем, а також чи є він її забудовником чи замовником, зазначеним у дозволі на виконання будівельних робіт» (пункт 5.6 постанови).
При цьому, вищенаведені норми, не пов`язують статус замовника з наявністю у останнього дозволу на будівництво, виданого саме на його ім`я як особи, яка подала заяву на укладення договору про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, або з наявністю у нього права власності/користування щодо земельної ділянки під будівництвом, статусу забудовника чи з наявністю інших обставин, окрім легітимного наміру забудови земельної ділянки щодо якої особа подала відповідну заяву (пункт 5.18 постанови).
Пунктом 5.19. вказаної постанови визначено, що «сплата пайової участі має безпосередній і нерозривний зв`язок з будівництвом певного об`єкту будівництва і не залежно від особи, яка уклала відповідний договір про пайову участь (яка подала заяву і засвідчила намір забудови), саме будівництво об`єкту породжує обов`язок як укладення договору так і сплату пайового внеску».
За наведених обставин у даній справі судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто кошти саме з відповідача.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Зважаючи на результати вирішення спору, за якими рішення відбулось на користь Позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати при розгляді апеляційної скарги покладаються на Відповідача (заявника у апеляційній скарзі).
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Централ Парк 2020” на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.07.2025 у справі № 908/1446/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 22.07.2025 у справі № 908/1446/25 – залишити без змін.
Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю “Централ Парк 2020” за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено і підписано 21.01.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя  Ю.Б. Парусніков