ЄУН: 314/462/25
Провадження №: 2-о/336/20/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 14 січня 2026 року 

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,
при секретарі Гордейченко Р.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні особи, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що вона являється рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Їх батьки померли, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Будь-яких інших близьких родичів, сім`ї ОСОБА_2 не мав. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 загинув під час захисту Батьківщини. В зв`язку з станом здоров`я ОСОБА_1 не могла і не може працювати та належним чином забезпечувати себе. Доходів не мала і не має, знаходилась на повному утриманні з боку свого брата ОСОБА_2 , отримувала від нього допомогу на лікування, харчування, він надавав їй кошти на придбання одягу, інших необхідних речей. Проживали разом за адресою АДРЕСА_1 та вели спільне господарство, утримували будинок та подвір`я. Встановлення факту перебування на його утриманні заявниці необхідне для реалізації права заявниці на отримання невиплаченого грошового забезпечення та грошової допомоги. 
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.02.2025 року (суддя Кіяшко В.О.) було відкрите провадження у справі та призначений судовий розгляд. Залучено в якості заінтересованої особи Міністерство оборони України. 
Ухвалою від 27.03.2025 року дану цивільну справу скеровано до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю. 
Цивільна справа прийнята до провадження та призначено судовий розгляд.
Ухвалами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2025 року та від 30.09.2025 року задоволено клопотання про витребування доказів. 
В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Дон В.О. підтримали заяву та просили її задовольнити. 
Заявниця ОСОБА_1 пояснила, що разом з братом ОСОБА_2 стали проживати разом за адресою АДРЕСА_1 з 2019 року, після розірвання шлюбу. У них з ОСОБА_2 завжди були добрі стосунки. У нього ніколи не було дружини та дітей. Вони вели спільне господарство, робили ремонт в будинку та купували все необхідне. До війни ОСОБА_2 працював в селі на підробітках, він забезпечував сім`ю грошовими коштами. ОСОБА_1 виконувала неважку роботу по господарству, так як за медичними показаннями їй заборонено важка праця. Після мобілізації ОСОБА_2 , перебуваючи на військовій службі, надсилав кошти ОСОБА_1 , оскільки остання не мала взагалі будь-яких доходів. Після отримання сповіщення про зникнення безвісти ОСОБА_2 їздила на впізнання його трупа. 
Представник Міністерства оборони України заперечив на подану заяву, як на безпідставну та недоведену. 
Заслухавши пояснення заявниці ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 , дослідивши надані учасниками судового розгляду докази, суд прийшов до наступних висновків. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . 
ОСОБА_1 являється рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Родинні відносини підтверджуються наступним:
• свідоцтвом про народження ОСОБА_6 , згідно якого її батьками являються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; 
• свідоцтвом про шлюб, згідно якого 23 листопада 1994 року укладено шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , прізвище після укладення шлюбу – ОСОБА_8 ; 
• рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 18.02.2019 року по справі 323/3752/18 про розірвання шлюбу, згідно якого шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розірвано 18.02.2019 року; 
• свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , згідно якого його батьками являються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Їх батьки померли, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.12.2024 року. 
Згідно з довідкою виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 14.01.2025 року ОСОБА_1 проживали разом з братом ОСОБА_2 без реєстрації з липня 2019 року за адресою АДРЕСА_1 та вели спільне господарство. 
Згідно виписки із медичної карти від 24.11.2024 року, ОСОБА_1 знаходиться на «Д» обліку з 2003 року, коли почала відмічати болі в ПВХ при фізичному навантаженні, спостерігалась у невролога, періодично проходила лікування. Поступово стан погіршувався, збільшилась інтенсивність болю, зменшилась толерантність до навантаження. Підвищення АТ з 2006 року до 180/100 мм рт. ст. Протягом всього часу знаходиться під спостереженням невролога, встановлено обмеження фізичних навантажень, підйом вантажу не більше 5 кг, уникнення тривалого стояння та ходи. 
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 19.11.2024 року, ОСОБА_1 не отримує інших доходів, крім орендної плати за здачу в оренду належної їй земельної ділянки. 
22.07.2025 року ГУ ДПС у Запорізькій області надано довідку про доходи ОСОБА_2 20.10.2025 року від АТ «Укрсіббанк» надійшла інформація про регулярне перерахування у 2023-2024 р.р. коштів з рахунку ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 , які значно перевищують доходи заявника , отримані нею як оплата оренди земельної ділянки та як благодійна допомога (відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 19.11.2024). 
Допитана судом свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є сусідкою заявниці ОСОБА_1 та знає її з дитинства. З 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом в одному будинку за адресою АДРЕСА_1 . Разом вели спільне господарство. ОСОБА_2 сім`ї ніколи не мав, дітей також не мав. ОСОБА_1 за станом здоров`я не могла виконувати важку фізичну працю, та повністю залежала від брата ОСОБА_2 . Також свідок підтвердила той факт, що ОСОБА_1 фактично перебувала на утриманні ОСОБА_10 , бо той постійно допомагав грошима, купував усе необхідне в будинок та робив ремонти.
Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 дали аналогічні покази, підтвердив факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 . 
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод чи інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утримання. Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. 
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом. 
Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, від 18.12.2019 у справі № 370/2598/16-ц. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. 
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. 
В постанові 18.01.2024 року № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61- 13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. 
Заявниця ОСОБА_1 просить суд встановити факт перебування її на утриманні ОСОБА_2 та зазначає, що встановлення цих фактів необхідне їй для реалізації прав на отримання невиплаченого грошового забезпечення та грошової допомоги. 
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 N5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «членсім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 31.03.2020 у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19). Відповідно до пункту 4 статті 16-1 Закон України №2011-ХІІ до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать зокрема утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). 
Згідно з вимогами ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. 
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Надані заявницею докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджуютьюридичний факт, встановлення якого є необхідним для отримання заявницею права на звернення за одноразовою грошовою допомогою. 
Оцінивши надані заявником докази, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_2 , оскільки одержувала від нього допомогу, яка була для заявниці постійним і основним джерелом засобів до існування. 
Встановлення цього факту необхідне ОСОБА_1 для реалізації права на отримання невиплаченого грошового забезпечення та грошової допомоги, а отже такі факти породжують юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення цих фактів і їх встановлення не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи викладене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 133, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, - 

В И Р І Ш И В:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні особи.
Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Роз`яснити, що датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення, що зазначена у вступній частині судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя           П.В. Зарютін