Слобідський районний суд міста Харкова 

Номер провадження 1-кп/641/62/2026 	Справа № 641/6874/25 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 року
Слобідський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_3 ,
потерпілих – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілих – адвоката ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченої – ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025221150000453 від 25.03.2025 за обвинуваченням: 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Харкова, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , з базовою вищою освітою, неодруженої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2025 року близько 11-00 години ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Accent», д.н. НОМЕР_2 , рухалась по проспекту Аерокосмічному в місті Харкові зі сторони проспекту Льва Ландау в напрямку вулиці Південнопроектної.
Під час виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , який вийшов на проїжджу частину проспекту Аерокосмічного поблизу будинку № 199 в місті Харкові, з право на ліво відносно напрямку руху автомобілю «Hyundai Accent», д.н. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_8 , діючи необережно, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, а продовжила рух, чим порушила вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустила наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
В результаті дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з висновком судово-медичної експертизи причиною смерті ОСОБА_9 явилась важка тупа сукупна травма із ушкодженням внутрішніх органів та переломом кісток скелету, яка ускладнилася травматичним шоком та гострою легенево-серцевою недостатністю. Наявний причинний зв`язок між отриманим комплексом ушкоджень, що встановлений у ОСОБА_9 внаслідок дорожньо-транспортної події 24.03.2025, та настанням його смерті. При дослідженні крові ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт у кількості 1,3%о.
Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи у даній дорожній обстановці водій автомобілю «Hyundai Accent», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_8 грубо порушила вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 виразилися в тому, що вона, керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Accent», р.н. НОМЕР_3 , діючи необережно, під час виникнення для неї небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , який вийшов на проїжджу частину проспекту Аерокосмічного в районі будинку № 199, з право на ліво, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, а продовжила рух, в зв`язку з чим допустила наїзд на пішохода, чим порушила вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до спричинення смерті потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Своїми діями ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .
У судовому засіданні ОСОБА_8 вину в інкримінованому їй кримінальному порушенні визнала повністю, щиро покаялась та пояснила суду, що вона дійсно 24 березня 2025 року близько 11-00 години вона рухалась на належному їй автомобілі по пр. Аерокосмічному в м. Харкові в бік центру. В районі відділення № 90 Нової пошти вона побачила пішохода, який перебував на проїжджій частині, однак не змогла вчасно зорієнтуватися та допустила наїзд на нього, останній він отриманих травм помер у лікарні через п`ять днів.
Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 у судовому засіданні просили ухвалити відносно обвинуваченої справедливий вирок, підтвердили, що цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_8 ними не заявлявся, обвинувачена перерахувала на їх користь грошові кошти як допомогу на поховання, вважали, що відсутні підстави для застосування до обвинуваченої положень ст. 75 КК України, оскільки вона не розкаюється щиро у скоєному. 
Даючи оцінку показанням ОСОБА_8 суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченою кримінального правопорушення (злочину), пояснюють мотиви скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено.
Враховуючи, що ОСОБА_8 у судовому засіданні визнала свою вину у повному обсязі, не оспорювала викладені в обвинувальному акті обставини вчинення нею кримінального правопорушення, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).
З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують її покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Так, ОСОБА_8 скоїла тяжкий злочин, раніше не судима, є студенткою 1 курсу Навчально-наукового інституту будівництва та цивільної інженерії Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова денної форми здобуття освіти, за місцем навчання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, неодружена, офіційно не працевлаштована.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 відповідно до положень ст. 66 КК України, є щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданого збитку.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_8 відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.
Крім того, суд враховує, що на момент події в крові потерпілого ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт у кількості 1,3%о, а також порушення ним Правил дорожнього руху України, оскільки останній перебував на проїжджій частині дороги поза межами пішохідного переходу.
Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для її виправлення. 
Відповідно до ст. 75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_8 вчинила тяжке кримінальне правопорушення (злочин), відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання, позитивну характеристику обвинуваченої, добровільне відшкодування матеріальних збитків на поховання за відсутності заявленого потерпілими цивільного позову, а також враховуючи поведінку ОСОБА_9 перед зіткненням, суд вважає можливим звільнити її від відбування основного покарання з випробуванням із застосуванням ст. ст. 75, п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки обвинувачену ОСОБА_8 можливо виправити без реального відбуття покарання.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили – не обирати.
Підстави для застосування спеціальної конфіскації, передбаченої ст. ст. 96-1, 96-2 КК України – відсутні.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Доля речових доказів вирішуються в порядку ст. 100 КПК України.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати по залученню експерта. 
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання в вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання з випробуванням на строк 2 (два) роки, якщо вона протягом випробувального строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання.
Запобіжний захід ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду міста Харкова від 27.03.2025, на тимчасово вилучене майно: автомобіль «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_3 , належний ОСОБА_8 , зняти.
Речові докази: транспортний засіб «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів при ГУНП в Харківській області, розташованому за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди,107, повернути власнику ОСОБА_8 .
Стягнути з ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи:
-№ СЕ-19/121-25/15462-ІТ в сумі 5348,40 грн.;
-№ 5043/5622/5623/5624/5625/5626 в сумі 14842,80 грн.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Слобідський районний суд міста Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя -   	ОСОБА_1