Дата документу 19.01.2026 Справа № 334/6902/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/6902/25 Головуючий у 1-й інстанції: Худіна О.О. Провадження № 22-ц/807/472/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
19 січня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кухаря С.В.,  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу    ОСОБА_1 , представника, адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивуючи тим, що 13 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі по тексту - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») і ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту https://creditkasa.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії N 1380-3524. Договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С5153, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.
16 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі по тексту - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») і ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту https://creditkasa.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, була укладена електронна Додаткова угода до договору про відкриття кредитної лінії N 1380-3524. Додаткова угода підписана ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А2918, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.

Відповідно до умов Кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 5 000 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 21 день; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день.
Тому, без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір та додаткова угода до кредитного договору між позивачем та відповідачем не були б укладені, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Позивач, через партнера АТ КБ «ПриватБанк», з яким укладено договір №4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02 грудня 2019 року на карту отримувача - відповідача, чим виконав свої зобов`язання за Договором.
Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти Відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов Кредитного договору. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до ліцензії виданої ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Отже, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Позивач здійснює нарахування по процентах за користування кредитом в строк договору, що погоджений між сторонами та не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов кредиту.
Станом на 14 липня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 50 750,00 грн, прострочена заборгованість за кредитом 6 000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 44 750,00 грн. 
Разом з цим, Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 20 925,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором у розмірі 29 825,00 грн. 
Враховуючи, вищезазначене, кредитодавець просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь частину заборгованості за Кредитним договором, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 6 000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 23 825,00 грн, що разом становить 29 825,00 грн та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. 

Рішенням Шевченківськогорайонного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1380-3524 від 13 квітня 2024 року у розмірі 29 825,00 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом - 6000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 23825,00 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівниподав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповно з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнутої простроченої заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 23825.00 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. 

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення у розмірі 23 825 грн не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, який не є первинним бухгалтерським документом заборгованості, а тому позивач не довів належними та допустимими доказами її розмір, у зв`язку з чим дана сума заборгованості не підлягала до задоволенню. Заявник визнає, що уклав кредитний договір, проте не визнає, що ознайомився з його умовами, оскільки на веб-сайті позивачу відкрилася лише перша сторінка договору, де було зазначено виключно п. 1.2 договору про базовий період договору. Заперечує, що після підписання на його електронну пошту надійшла електронна копія договору. Крім того умови кредитного договору містять несправедливі умови кредитування у розумінні ст.18 Закону «України «Про захист прав споживачів», оскільки містять завищені проценти за користування кредитними коштами, що пересить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 6000 грн. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн (3 328, 00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 29 825,00 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконувались належним чином зобов`язання за кредитним договором, отримані та використані кошти не повернуті позивачу в повному обсязі, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №1380-3524 від 13 квітня 2024 року, який складається із простроченої заборгованості за кредитом - 6 000.00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 23 825.00 грн, а всього у розмірі 29 825.00 грн. 
З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися виходячи з наступного.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Судом встановлено, що 13 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» з метою отримання банківських послуг. Цього ж дня між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1380-3524, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором С5153 (а.с.11-19).

Згідно з умовами договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 6 000.00 грн строком на 21 днів (базовий період) та 300 календарних днів (строк кредитування), а позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до п. 4.6 кредитного договору сторони передбачили тип процентної ставки за користування кредитом фіксована. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за стандартною процентною ставкою у розмірі 2,50 % за кожний день користування кредитом (п. 4.10 договору). Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору становить 42 500.00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом (п.4.14 договору). Загальні витрати за споживчим кредитом на дату укладення цього Договору складають: 37 500.00 грн та включають у себе проценти за користування Кредитом. 
Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 173324,29 % (пункт 4.13).
Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника з використанням вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (п. 4.6 договору).
16 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі по тексту - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») і ОСОБА_1 була укладена електронна Додаткова угода до договору про відкриття кредитної лінії N 1380-3524. Додаткова угода підписана ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А2918, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів (а.с.34 зворот-35).

Також, додатковою угодою кедитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1000,00 гривень
Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 13 квітня 2024 року та Додатковою угодою до кредитного договору від 16 квітня 2024 року виконала. Довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту N 1380-3524 від 13 квітня 2024 року свідчить про те, що за допомогою системи LiqPay здійснено два платежі 2449632104 на платіжну картку НОМЕР_1 з призначенням «видача кредиту» у сумі 5 000.00 грн, 2450488218 на платіжну картку НОМЕР_1 з призначенням «видача кредиту» у сумі 1 000.00 грн (а.с.37).
АТ КБ «ПриватБанк» у листі від 22 липня 2025 року повідомило про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору N 4010 від 02 грудня 2019 року, у тому числі, по платежам: 2449632104 на платіжну картку НОМЕР_1 за договором №1380-3524 від 13 квітня 2024 року в сумі 5 000 грн, 2450488218 на платіжну картку НОМЕР_1 за додатковою угодою до кредитного договору №1380-3524 від 16 квітня 2024 року в сумі 1 000 грн (а.с.31-33).
Згідно з детальним розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 14 липня 2025 року за кредитним договором N 1380-3524 від 13 липня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 50 750.00 грн, з яких: заборгованість за кредитом 6 000.00 грн, заборгованість за відсотками 44 750.00 грн (а.с.38-40).
Разом з цим, Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 20 925,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором у розмірі 29 825.00 грн. 

Враховуючи, вищезазначене, кредитодавець просить суд стягнути з ОСОБА_1 
на його користь неповну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 6 000.00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 23 825.00 грн, що разом становить 29 825,00 грн та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн (а.с.1-7). 
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. 
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України « Про електронну комерцію».
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
У своїй постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 Верховний Суд зробив висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», пройшов реєстрацію на офіційному веб-сайті товариства. Під час здійснення реєстрації відповідачка створила особистий кабінет та надала всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, РНОКПП, номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надала згоду на обробку персональних даних.
Для безпосереднього оформлення кредиту відповідач обрав бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно вніс номер банківської картки та підтвердив, що ознайомлений з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa».
Після прийняття позичальником умов кредитного договору 13 липня 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» уклало із ОСОБА_1 договір про відкриття кредитної лінії, який підписано відповідачем відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С5153, який надсилався на особистий телефонний номер ОСОБА_1 .. 
За аналогічним способом між сторонами укладено Додаткову угоду до кредитного договору від 16 квітня 2024 року, яку підписано відповідачем відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А2918, який надсилався на особистий телефонний номер ОСОБА_1 ..
На спростування зазначених обставин ОСОБА_1 доказів не подано. 
Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує факт укладення між ним та позивачем вищевказаних кредитних документів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
АТ КБ «ПриватБанк» у листі від 22 липня 2025 року повідомило про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору N 1380-3524 від 13 квітня 2024 року, у тому числі, по платежам: 2449632104 на платіжну картку НОМЕР_1 за договором №1380-3524 від 13 квітня 2024 року в сумі 5 000 грн, 2450488218 на платіжну картку НОМЕР_1 за додатковою угодою до кредитного договору №1380-3524 від 16 квітня 2024 року в сумі 1 000 грн (а.с.31-33).
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000.00 грн за кредитним договором відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконував грошові зобов`язання за укладеним договором.
Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками. У розрахунку заборгованості зазначено, що станом на 14 липня 2025 року сукупна сума заборгованості ОСОБА_1 за відсотками у період з 13.04.2024 року по 06.05.2025 року становить 44 750 грн (а.с.38-40).
У позовній заяві позивач зазначив, що кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», зокрема, часткове списання заборгованості за нарахованими відсотками на суму 20 925.00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості в сумі 29 825.00 грн (а.с.4-5). Отже, остаточно позивач просив стягнути, крім тіла кредиту у розмірі 6 000.00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 23 825.00 грн (а.с.4-6 зворот).
За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, щодо позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами у сумі 23 825.00 грн апеляційний суд виходить з наступного.
22 листопада 2023 року прийнято Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» N 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Разом з цим, частиною 4 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом слід привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
У справі, що переглядається, договір між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 про відкриття кредитної лінії № 1380-3524 було укладено 13 липня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому ТОВ «Укр Кредит Фінанс» мало привести свою діяльність та документи у відповідності з вимогами цього Закону, зважаючи на порядок укладення договору із ОСОБА_1 ..
Дійсно, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2.5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%. Однак, перехідні положення законопроекту застосовується, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосується особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частина 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу 1 цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Зазначене указує на те, що строк встановлений в п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлювався для договорів укладених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», якщо строк дії договорів продовжувався після набрання чинності Законом.
Таким чином, умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1% є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги щодо неправомірності встановлення ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у договорі фіксованої процентної ставки у розмірі 2,50 % за кожен день користування кредитом, оскільки позивачем проігноровано положення ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено вимоги, що денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1% . 
Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п. 4.6 та п.10.2 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою.
Стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою).
Знижена процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. Позичальник здійснює сплату процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою з першого дня користування кредитом протягом усього періоду дії договору за умови, якщо позичальник своєчасно і у повному обсязі сплачує проценти за користування кредитом, комісією за видачу кредиту ( якщо п. 4.7 договору передбачено сплату комісії за видачу кредиту) та повертає кредитодавцю отриманий кредит згідно з графіком платежів за зниженою ставкою ( який є додатком 3 до цього договору).
Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1380-3524 від 13 квітня 2024 року, станом на 14.07.2025 року, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» здійснювало лише нарахування по процентам за користування кредитом ( згідно п. 4.6 та 10.2 кредитного договору), відповідно яких процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом, в строк договору (згідно п. 4.9 договору), що погоджений між сторонами.
Таким чином, розмір процентів між сторонами був узгоджений.
Проте, оскільки договір про відкриття кредитної лінії № 1380-3524 від 13 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), отже, станом на дату укладення договору кредитодавець міг застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», лише у розмірі 1 %. З цих підстав апеляційний суд відхиляє доводи позивача, за якими укладений між сторонами кредитний договір в частині встановлення розміру денної процентної ставки не суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, у період з 14 липня 2024 року по 06 лютого 2025 року (строк дії договору) розмір денної процентної ставки, які мала сплачувати позичальниця, ураховуючи заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 000.00 грн становить 60 грн (1 %), і станом на 14 липня 2025 року загальний розмір заборгованості за відсотками складає 18 000.00 грн (60 грн х 300 днів), які слід стягнути з боржниці на користь позивача.
Визначаючи суму заборгованості за відсотками до стягнення, колегія судів враховує, що Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року, доповнено частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Ураховуючи те, що кредитний договір між сторонами укладено 14 липня 2024 року, тобто після внесення відповідних змін щодо максимального розміру денної процентної ставки, суд дійшов висновку, що умова договору щодо встановлення процентної ставки на рівні 2,50 % від суми кредиту за кожний день користування ним є нікчемною в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зважаючи на розмір заборгованості за кредитом у розмірі 18 000 грн та необхідні до нарахування у межах строку кредитування відсотки у розмірі 1 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, визнав за необхідне стягнути з відповідача 18 000.00 грн заборгованості за нарахованими відсотками.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог стягнення з відповідача заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1380-3524 від 13 квітня 2024 року в сумі 24 000.00 грн, з яких: тіло кредиту 6 000.00 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 18 000.00 грн. 
Аргументи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження.
Доводи апеляційної скарги про не ознайомлення відповідача про умови кредитного договору та не направлення договору на його електронну пошту, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в «особистому кабінеті» відповідач отримав гіперпосилання для ознайомлення з Офертою щодо укладення договору. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту. Таким чином, відповідач попередньо ознайомився з Договором та Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором №1380-3524 (Графік платежів за Договором), які складають єдиний договір в якому визначаються всі його істотні умови. На виконання та у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор С5153, для підписання кредитного договору №1380-3524 від 13.04.2024 року. Підтвердження ознайомленням з Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором №1380-3524 (Графік платежів за Договором), які є невід`ємною частиною договору. Також з наданого позивачем моніторингу дій користувача в Інформаційно-телекомунікаційній системі ОСОБА_1 на підтвердження факту створення заявки на отримання кредиту, ознайомлення з офертою, надсилання одноразового ідентифікатора відповідачу на мобільний номер телефону, який він вказав під час заповнення заявки, а саме: + НОМЕР_2 використання даного ідентифікатора та надсилання позивачем примірнику кредитного договору та додатків до нього, які є невід`ємною частиною Договору на електронну адресу відповідачу, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 на веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого ОСОБА_1 надіслав ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді CMC-повідомлення, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. ОСОБА_1 був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору до його підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу. З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій ОСОБА_1 , кредитний договір не міг бути укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цей правочин відповідно до Закону за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі N 127/33824/19, провадження N 61-9071св20, від 16 грудня 2020 року у справі N 561/77/19, провадження N 61-20799св19, від 28 квітня 2021 року у справі N 234/7160/20, провадження N 61-2903св21, від 10 червня 2021 року у справі N 234/7159/20, провадження N 61-18967св20, від 18 червня 2021 року у справі N 234/8079/20, провадження N 61-2904св21. При цьому спірний договір про споживчий кредит та його умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін та відповідно до статей 628, 629 ЦК України є обов`язковими для виконання.
Доводи апеляційної скарги про неукладеність кредитного договору колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправомірності розміру стягнутих відсотків за користування кредитом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Доводи апеляційної скарги, що у матеріалах справи немає бухгалтерських документів про видачу кредиту не заслуговують на увагу, з огляду на таке. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання заявника на статтю 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" є безпідставним. Наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків ОСОБА_1 .. Відповідно до вказаного розрахунку штраф та комісія стосовно ОСОБА_1 не нараховувались. 

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. 

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню,рішення суду скасуванню, тому підлягають перерозподілу судові витрати, понесені сторонами по справі.

Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовною заявою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням №75196 від 11.08.2025 року (а.с.10).

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3634,50 грн, що підтверджується квитанціє ID: 9805-7137-6582-6352 від 12.12.2025 року (а.с.87). Проте, відповідно до підпункту 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги відповідачем підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3633,60 грн (3028*150%*0,8).
Заявлено позивачем позовні вимоги на суму 29 825 грн, задоволено позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на суму 24 00 грн, відмовлено в задоволенні позовних вимог на суму 5825 грн (29825-24000).
Тому, позивачу за рахунок відповідача належить до компенсації сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1949,29 грн (2422,40*24 000/29 825=1949,29), водночас відповідачу ОСОБА_1 належить до компенсації сума судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 709,66 грн (29825-24000=5825) х 3633,60 : 29825). 
Відповідно до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки із відповідача на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 1949,29 грн, а з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 709,66 грн, тому на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України до компенсації ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за рахунок відповідача підлягає сума судового збору у розмірі 1239,63 грн (1949,29 -709,66).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника, адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни - задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2025 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» розмір заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1380-3524 від 13 квітня 2024 року в розмірі 24 000 гривень з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6 000 гривень, заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 18 000 гривень. 

В іншій частині позову відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судові витрати у вигляді сплати судового збору шляхом взаємозаліку у розмірі 1239,63 гривень. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 19 січня 2026 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Кухар С.В.