КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 січня 2026 року м. Київ справа №320/23007/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
1) визнати протиправними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призову на військову службу;
2) зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- скасувати «Повістку про відправку», вручену ОСОБА_1 , 10.05.2024 р.;
- прийняти рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки від проходження військової служби на підставі п.п. 5 п. 2 ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зняти ОСОБА_1 з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 (з метою постановки на військовий облік за місцем мого постійного фактичного проживання).
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у березні 2024 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з питання щодо зміни місця постановки на військовий облік у зв`язку зі зміною місця проживання. Під час проходження процедури зміни місця постановки на військовий облік мною були надані документи, що підтверджують право позивача на відстрочку від військового призову на підставі п. 5 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», так як позивач має на утриманні 3-х (трьох) неповнолітніх дітей (двоє дітей від першого шлюбу, одна дитина від першого шлюбу дружини).
Проте не зважаючи на надані документи з військового обліку позивача знято не було, а 10.05.2024 позивачу було надано «Повістку про відправку» (без номера), за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_2 .
На думку позивача, такі дії відповідача щодо не надання йому відстрочки від призову та від зняття з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 є грубим порушенням його законних прав відповідачем як суб`єктом владних повноважень.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вказаною ухвалою суду встановлено відповідачу десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.
Крім того суд зазначає, що згідно з частиною четвертою статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Позивач є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 .
Позивач вказує, що він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з питання щодо зміни місця постановки на військовий облік у зв`язку зі зміною місця проживання та надані документи, що підтверджують право позивача на відстрочку від військового призову на підставі п. 5 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема позивач має на утриманні 3-х (трьох) неповнолітніх дітей (двоє дітей від першого шлюбу, одна дитина від першого шлюбу дружини).
Проте позивачу було виписано повістку на відправку до військової частини НОМЕР_2 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 полковника ОСОБА_2 .
Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Нормами статті 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.
Вказане кореспондується також з положеннями частини першої статті 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).
Водночас у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжений та не скасований, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частинами 2 - 3 статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини 5 статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відстрочка від призову на строкову військову службу, на яку посилається позивач, передбачена статтею 17 Закону № 2232-XII.
Так, згідно пункту 5 частини другої статті 17 Закону № 2232-XII (в редакції станом на час звернення позивача до відповідача - березень 2024 року) відстрочка від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами за їх бажанням надається призовникам, зокрема, які мають двох і більше дітей.
Проте згідно 17 Закону № 2232-XII (в редакції станом на час розгляду справи) відстрочка від направлення для проходження базової військової служби надається призовникам, які:
визнані тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я;
навчаються у закладах загальної середньої, професійної, фахової передвищої, вищої освіти, вищої духовної освіти за денною або дуальною формою здобуття освіти, в інтернатурі або докторантурі (зазначена відстрочка надається до досягнення особою 24-річного віку);
обрали відповідний рік, в якому бажають пройти базову військову службу;
мають право на звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 цього Закону.
Відстрочка від направлення для проходження базової військової служби надається призовникам, яким повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або стосовно яких кримінальна справа розглядається судом, до прийняття відповідного рішення.
У випадках, не передбачених цим Законом, відстрочка від направлення для проходження базової військової служби може бути надана призовникам згідно з рішенням комісії вищого рівня за поданням районних (міських) комісій з питань направлення на базову військову службу.
Призовники, яким надано відстрочку від направлення для проходження базової військової служби у зв`язку з навчанням у закладах освіти або через сімейні обставини, зобов`язані щороку, до 1 жовтня, подавати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки документи, що підтверджують їхнє право на відстрочку.
Отже, на час розгляду даної справи стаття 17 № 2232-XII вже не містить такої підстави для відстрочки на яку посилається позивач в позовній заяві.
В той же час абзацами 1, 2 частини 1 статті 39 Закону № 2232-ХІІ визначено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ) передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Зокрема, відповідно до п.п.3 ч.1 ст.23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;
Як зазначає позивач, він має на утриманні 3-х (трьох) неповнолітніх дітей (двоє дітей від першого шлюбу, одна дитина від першого шлюбу дружини).
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 28.03.2012 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_5 .
Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 08.07.2014 ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_5 .
Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 20.12.2011 ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 , батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_9 .
Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_6 ОСОБА_1 05.01.2021 уклав шлюб з ОСОБА_10 .
Відповідно до посвідчення НОМЕР_7 від 09.06.2021, виданого службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державною адміністрацією, ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_11 мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.
Згідно нотаріально посвідченої заяви від 23.06.2000 № 1-469 ОСОБА_5 дає згоду на проживання її малолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , разом з батьком ОСОБА_1 .
Також згідно нотаріально посвідченої заяви від 31.01.2021 № 979 ОСОБА_8 дає згоду на проживання його малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 разом з матір`ю ОСОБА_11 .
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання Печерської РДА № 63160299 від 07.06.2021 ОСОБА_4 проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання Печерської РДА № 63160726 від 07.06.2021 ОСОБА_6 проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 13.05.2024 ОСОБА_1 (позивач) проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідок Світловодського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 05.06.2024 № 25399 та № 25398 станом на 05.06.2024 року у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення аліментів (коштів) на користь ОСОБА_1 .
Таким чином, ОСОБА_1 (позивач) на час звернення до Печерського ТЦКСП перебував у шлюбі з ОСОБА_10 та мав на утриманні трьох дітей віком до 18 років, а саме, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .
Як наслідок позивач мав право на відстрочку як відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 17 Закону № 2232-XII (в редакції станом на час звернення позивача до відповідача - березень 2024 року), так і відповідно має відстрочку на час розгляду справи згідно п.п.3 ч.1 ст.23 Закону № 3543-XII.
Аналіз встановлених обставин справи та наведених вище норм законодавства України, дає підстави суду дійти висновку, що дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 є протиправними.
Водночас, стосовно вимог про скасування повістки, прийняти рішення про надання відстрочки від проходження військової служби та зняття з військового обліку, суд зазначає наступне.
Дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а, від 12.04.2018 справі № 826/8803/15, від 21.06.2018 у справі №274/1717/17, від 14.08.2018 у справі №820/5134/17, від 17.10.2019 у справі №826/521/16, від 30.03.2021 у справі №400/1825/20, від 14.09.2021 у справі № 320/5007/20 та від 27.09.2021 у справі № 380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Суд також враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 806/965/17 та від 27.09.2021 у справі № 380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що в даному випадку відповідачем під час прийняття рішення про надання позивачу відстрочки від проходження військової служби необхідно перевірити дотримання позивачем усіх інших визначених законом умов щодо надання відстрочки та прийняти рішення з урахуванням оцінки суду у даній справі.
Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від проходження військової служби.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн. 
Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 полковника ОСОБА_3 щодо призову на військову службу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_11 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_9 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) про надання відстрочки від проходження військової служби, з урахуванням висновків суду у даній справі. 
4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_9 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) судовий збір у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.