Справа № 760/9920/19
Провадження № 1-кп/760/448/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026           м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді    судді ОСОБА_1 , 
при секретарі судового засіданні ОСОБА_2 , 
за участю:
прокурорів    ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
обвинуваченого    ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва за адресою м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 25 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019100090003281 від 31.03.2019, за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Семаківці, Коломийського району Івано-Франківської області, без визначеного місця реєстрації на території України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, не одруженого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 вчинив повторно кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.
ОСОБА_5 , будучи раніше судимим на підставі вироку Приморського районного суду міста Одеси від 31.05.2016 р. за ч. 2 ст. 186 КК України, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, 31.03.2019 р. приблизно о 04:00, перебуваючи в залі очікування ст. Київ-Пасажирський, що за адресою м. Київ, пл. Вокзальна, 1, побачив раніше невідому йому жінку - потерпілу ОСОБА_6 , яка сиділа у залі очікування, та тримала обома руками жіночу сумочку, яка знаходилася в неї на колінах. У цей момент, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, шляхом ривка вирвав з рук потерпілої ОСОБА_6 вищевказану сумку чорного кольору, яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, в якій знаходились мобільний телефон марки «S-Tell» імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 вартістю 1 000 грн. в червоному чохлі вартістю 50 грн., речі особистої гігієни, гаманець, які матеріальної цінності для потерпілої не становить, в якому знаходились грошові кошти у сумі 1 376 грн., та банківські картки. Після чого, утримуючи при собі відкрито викрадені речі, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 2 426 грн.
Зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно. 

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 суду показав, що свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, визнає повністю, щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати. Суду показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, переданому до суду, відповідають дійсним обставинам вчиненого ним кримінального правопорушення, зазначив, що звільнившись із місць позбавлення волі, 31.03.2019 він, перебувавши на залізничному вокзалі, побачив жінку, в руках якої була сумка. З метою особистого збагачення, він підійшов до даної жінки і ривком вирвав вказану сумку з її рук, жінка почала кричати та за ним побігли працівники поліції, які його затримали. Викрадене майно було повернуто потерпілій, він перед нею вибачився, тому просив суд суворо його не карати та не застосовувати покарання у виді реального позбавлення волі. 

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, який надійшов до провадження суду, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів 
/ч. 3 ст. 349 КПК України/.

У судове засідання не прибула потерпіла ОСОБА_6 , повідомлена належним чином про місце, день та час проведення судового розгляду, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вирок просить винести на розсуд суду. 
Керуючись ст. 325 КПК України, із врахуванням думок учасників кримінального провадження, які не заперечували провести судовий розгляд у відсутність потерпілої, суд на місці ухвалив провести судовий розгляд у відсутність потерпілої ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд зазначає наступне. 
Згідно із ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно п. п. 2, 3, 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» більш суворе покарання призначається особам, які скоїли злочин на ґрунті пияцтва та наркоманії, за наявності рецидиву, в складі організованих груп і менш суворе покарання може призначатись особам, які щиросердно розкаялися в скоєному, активно сприяли розкриттю злочину, при цьому враховується стадія вчинення злочину, кількість епізодів, роль кожного із співучасників, характер і ступінь тяжкості наслідків, які настали.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України належить до тяжкого злочину; обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності на підставі вироку Дарницького районного суду міста Києва від 10.12.2014 р. за ч. 2 ст. 186 КК України, вироку Приморського районного суду міста Одеси від 31.05.2016 р. за ч. 2 ст. 186 КК України із призначенням покарання на підставі ст. 71 КК України із приєднанням до призначеного покарання частину невідбутого покарання за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 10.12.2014 та остаточним визначеннями покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 03.09.2018 з 27.09.2018 відбував покарання у виді обмеження волі в ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)»; вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.06.2021, на підставі якого ОСОБА_5 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України із призначенням покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 31.05.2016, із остаточним призначенням покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання; вказане кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 вчинив 31.03.2019 р., маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно, відбуваючи покарання за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 31.05.2016 р., маючи дозвіл начальника ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)» від 30.03.2019 за № 49 на короткочасний виїзд за межі виправного центру з 09:00 30 березня 2019 року до 09:00 06 квітня 2019 року для вирішення питання працевлаштування після звільнення до м. Бердичева, 2-й пров. Червоний, 15; обвинувачений розлучений на підставі рішення Горохівського районного суду Волинської області від 22.11.2016 р., зі змісту якого слідує, що у обвинуваченого є малолітня дитина-інвалід, яка перебуває на утриманні матері; обвинувачений ОСОБА_5 на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо. 

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені. 

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, встановленими судом, із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутності обставин, які обтяжують покарання, а також - ступеню суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, суд доходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, буде призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 186 КК України строком на 4 роки.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 12.01.2026 р. 14 год. 40 хв., зарахувавши також 1 день, коли обвинуваченого було затримано 31.03.2019 р. на стадії досудового розслідування. 

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. 

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком суду законної сили. 

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 337, 349, 368, 369, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. 

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 12.01.2026 р. 14 год. 40 хв., зарахувавши у строк відбуття покарання 1 (один) день затримання 31.03.2019 р. на стадії досудового розслідування, із розрахунку один день позбавлення волі відповідає одному дню тримання під вартою. 

Запобіжний захід  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання вироком суду законної сили залишити без змін, - у виді тримання під вартою. 

Вирішити долю речових доказів: 
-жіночу сумку чорного кольору, в якій знаходились мобільний телефон «S-Tell» імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , в червоному чохлі, пакет з шарфом, гаманець чорного кольору, з грошовими коштами в розмірі 1376 грн., банківській картки АТ «Ощадбанк», АТ «РайффайзенбанкАваль», косметичка, 2 паспорти громадянина України та для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_6 , повернуті потерпілій на підставі зберігальної розписки, - залишити у власності потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Солом`янський районний суд міста Києва, а обвинуваченим, який утримується під вартою, - в той самий строк з моменту отримання копії вироку.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя:    ОСОБА_1