Провадження № 2/641/47/2026 	Справа № 641/1054/24 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 січня 2026 року         м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого у справі судді – Чайка І.В.,
за участю секретаря судового засідання – Шумейко С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 641/1054/24 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності, - 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень, просили визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на частку у праві власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та зняти арешт нерухомого майна, накладений постановою Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 30.06.2009 року серії АА № 531195; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ; зняти обтяження забороною відчуження на нерухоме майно з квартири АДРЕСА_1 , що було накладене приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовою Ларисою Юріївною на підставі договору іпотеки від 21.05.2008 року реєстраційний номер № 2690. 
В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_3 у 2010 року та ОСОБА_4 у 2012 році, позивач ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до нотаріальної контори з питання оформлення спадкових прав, та їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, з огляду на відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно, наявності на ньому обтяження та ін. У зв`язку з неможливістю оформлення своїх спадкових прав у позасудовому порядку, позивачі звернулись до суду з вищевкзаним позовом.
Ухвалою суду від 26.02.2024 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 07.03.2024 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 28.10.2024 задоволено клопотання представника позивачів про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 09.12.2024 задоволено клопотання представника позивачів про витребування доказів.
07.05.2025 представником відповідача надані письмові пояснення щодо позову, в яких він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, та крім цього пропущено встановлений законом строк на звернення із заявою про прийняття спадщини. Вважав, що позивачами невірно обрано спосіб судового захисту, обраний ними спосіб захисту у вигляді позовної вимоги про визнання права власності є передчасним, необґрунтованим та таким, що не відповідає наявним обставинам, змісту і характеру правовідносин та завданням цивільного судочинства в цілому. 
Ухвалою суду від 07.05.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 20.10.2025 задоволено клопотання представника позивачів про витребування доказів.
Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Зазначила, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Після смерті двох інших співвласників – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищезазначену квартиру, наявності на ній обтяжень, а також відсутності доказів на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини. Вказала, що в позасудовому порядку відповідачу ОСОБА_1 не вбачається можливим офомлення спадкових прав, тому позивачі вимушені були звернутися до суду з вказаним позовом.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши вступне слово представника позивачів, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 , 11 листопада 1967 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
Згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 .
Також, відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2 .
Зі змісту свідоцтва про право власності на житло реєстраційний номер № НОМЕР_4 від 01.04.2003 року вбачається, що ОСОБА_3 , та члени його сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 набули на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_3 , яка була приватизована згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Також цей факт підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.10.2023 року.
Згідно з актом обстеження житлових умов від 15.02.2006 року виданого Комунальним житлово – експуатаційним підприємством № 123 Комінтернівського району м. Харкова, у квартирі АДРЕСА_3 проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_7 . Вказаний факт також підтверджується довідкою від 28.04.2006 року виданою Комунальним житлово – експуатаційним підприємством № 123 Комінтернівського району м. Харкова.
Спадкування в Україні регулюється ЦК України, а за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується норми Закону України «Про міжнародне приватне право».
В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.
У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування.
За змістом ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Частиною першою статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.
Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею в порядку спадкування за законом права на частку у праві власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 18.02.2010 року.
З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_3 заповіту не складав, тобто, спадкування на належне спадкодавцям майно здійснюється за законом.
На виконання ухвали суду від 20.10.2025, приватним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. надана копія спадкової справи № 648/2010, заведеної після смерті ОСОБА_3 , відповідно до якої 02.08.2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які є дітьми ОСОБА_3 відмовились від прийняття спадщини після смерті останнього на користь ОСОБА_1 , яка є дружиною спадкодавця та відповідно матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
19.08.2011 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернулась до приватного нотаріуса Сьомої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємець, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем. 
Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 26.07.2010 року, виданої дільницею № 20 КП «Жилкомсервіс», у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . ОСОБА_3 спільно проживав та постійно був зареєстрований за вказаною адресою з 20.11.1974 року по день смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Виходячи з наведеного судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на день смерті чоловіка ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала з ним за однією адресою.
Діти спадкодавця ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері. 
У відповідності до положень ст. 372 ЦПК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Пленум Верховного суду України у своїй постанові за № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.10.2023 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю у неї документу, який підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.
За приписами п. 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» - відсутність оригіналу правовстановлюючого документа є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні своїх спадкових прав. Згідно наказу Міністерства юстиції України за № 914/5 від 26.05.2009 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів» - рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна.
Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити спадкові права, а саме отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_3 через те, що у неї відсутній правовстановлюючий документ на 1/4 частину вищевказаного спірного майна, суд вважає, що вимога позивача ОСОБА_1 про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 права на частку у праві власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , обґрунтована та підлягає задоволенню.
Стосовно вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , права на частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та зняття арешту нерухомого майна, накладеного постановою Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 30.06.2009 року серії АА № 531195, суд зазначає наступне.
Позивачем ОСОБА_1 при зверненні з вищевказаною вимогою зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син – ОСОБА_4 , та відкрилася спадщина, яка складається з частини у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . 11.10.2023 року, по факту його смерті Четвертою ХМДНК було заведено спадкову справу. Постановою Четвертої ХМДНК позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки відсутні відомості щодо проживання позивача ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, також наявний арешт нерухомого майна, а саме арешт частини квартири, що належить ОСОБА_4 .
Позивач ОСОБА_1 вказує, що на момент відкриття спадщини вона разом зі спадкодавцем були зареєстровані за однією ардесою, та надає на підтвердження паспорт сина. Також зазначає, що будь – які інші особи, окрім неї, із заявами про прийняття спадщини не зверталися, у шлюбі ОСОБА_4 не перебував та дітей не мав, а тому інші спадкоємці першої черги відсутні.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Москва, що підтверджується свідцтвом про смерть серії НОМЕР_6 .
На виконання ухвали суду від 20.10.2025, приватним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. надана копія спадкової справи № 783/2023, заведеної після смерті ОСОБА_4 , зі змісту якої вбачається, що 11.10.2023 року ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності в інтересах своєї матері ОСОБА_1 , звернулася до Четвертої ХМДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я ОСОБА_1 .
З копії паспорта ОСОБА_4 вбачається, що останній з 22.02.1989 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Але на яку саме дату посвідчена ця копія відомостей суду не надано.
Відповідно до довідки від 12.09.2023 № 1137420 виданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Також у вказаній довідці наявна інформація про обтяження на частину вказаної квартири, а саме на частину, яка належить ОСОБА_4 .
Згідно з довідкою від 04.10.2023 року виданою КП «Жилкомсервіс», перевіркою архівних облікових документів, які знаходяться на зберіганні у КП «Жилкомсервіс», архівні картки реєстрації осіб за місцем проживання на ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 відсутні.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.10.2023 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю у неї документу, який підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно, неможливістю встановлення факту прийняття спадщини спадкоємцем та кола спадокємців та арешту нерухомого майна.
Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.
Зі змісту відповіді на звернення ОСОБА_8 до Четвертої ХМДНК щодо надання інформації по спадковій справі, останньою надано відповідь про те, що згідно з матеріалами спадкової справи № 783/2023, заведеної після смерті ОСОБА_4 , коло спадкоємців не встановлено, із заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у встановлений законом строк ніхто не звертався, хто прийняв спадщину фактично не встановлено.
Суд вважає недоведеними твердження позивача ОСОБА_1 щодо наявності підстав для визнання за нею права власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сина – ОСОБА_4 у 2023 році, тобто з пропуском встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку, а належних та допустимих доказів проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього суду не надано.
Отже, в процесі розгляду справи, судом не встановлено підстав для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.10.2023, на квартиру АДРЕСА_1 накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, яке зареєстроване 03.07.2009 року за № 8853328 Харківською філією Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.
Згідно з відповіддю на звернення ОСОБА_1 , наданої 30.07.2024 року Основ`янсько – Слобідським відділом державної виконавчої служби у м. Харкові, ОСОБА_1 повідомлено про те, що у відділі відсутні відомості про належне представництво ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 12575314, де боржником був ОСОБА_4 , надати більш детальну інформацію не виявляється можливим.
Листом Голови Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21.08.2024, ОСОБА_1 повідомлено про те, що у 2006 році були зареєстровані: справи за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та справа за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про стягнення боргу. Зазаначені справи знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання. 
Крім цього, враховуючи відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 , як за спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 права на частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , суд не вбачає підстав для зняття обтяження, накладеного на майно спадкодавця ОСОБА_4 у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного постановою Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 30.06.2009 року серії АА № 531195.
Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Стосовно вимоги позивачів про визнання за ними права спільної сумісної власності на частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , суд приходить до наступного.
Позивачі, звертаючись з вказаною вимогою, вказали, що квартира АДРЕСА_1 була приватизована на чотирьох осіб, та має наступних власників: частка належить ОСОБА_2 , частка ОСОБА_4 , частка ОСОБА_3 та частка ОСОБА_1 . Реєстрація права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно, набуте в порядку спадкування після двох співвласників унеможливить отримання дублікату свідоцтва про право власності на житло, відповідно до якого право власності на квартиру належить чотирьом особам на праві спільної сумісної власності. 
Заявляючи вимоги про визнання права спільної сумісної власності на частку квартири за кожним позивачем, позивачі розраховували, виходячи зі змісту позовної заяви, на задоволення позову та визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на частку квартири, що належить ОСОБА_4 та частку квартири, що належить ОСОБА_3 .
Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у визнанні за позивачем ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , тому суд також не вбачає підстав для задоволення вимоги про визнання за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Стосовно вимоги про зняття обтяження забороною відчуження на нерухоме майно з квартири АДРЕСА_1 , що було накладене приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовою Ларисою Юріївною на підставі договору іпотеки від 21.05.2008 року реєстраційний номер № 2690, суд зазначає наступне.
Спори про цивільне право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири, на яку накладено обтяження у вигляді арешту.
Згідно з договором іпотеки від 21.05.2008 року, укладеним між ОСОБА_11 , та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя – ОСОБА_11 , що випливають з договору позики від 21.05.2008 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , предметом вказаного договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру ресових прав на нерухоме майно від 02.10.2023, на квартиру АДРЕСА_1 накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, яке зареєстроване 21.05.2008 року за № 7231020 Приватним нотаріусом Клопотовою Л.Ю. 
Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 26.02.2013 року, у справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про визнання договору іпотеки недійсним та визнання права власності, позовні вимоги ОСОБА_11 залишені без задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме визнано недійсним вищевказаний договір іпотеки від 21.05.2008 року, питання щодо зняття обтяження, накладеного цією іпотекою, судом не вирішено. 
Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11.03.2013 року, визнано недійсним договір про внесення змін № 1 до Договору іпотеки від 21.05.2008 року.
06.09.2013 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області апеляційні скарги ОСОБА_11 відхилені. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.02.2013 року та додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.03.2013 залишені без змін.
28.08.2024 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. надано відповідь на звернення ОСОБА_2 щодо зняття обтяження з нерухомого майна – квартири АДРЕСА_1 , що було зареєстроване приватним нотаріусом ХМНО Клопотовою Л.Ю. на підставі договору іпотеки від 21.05.2008 року, а саме повідомлено останню про те, що у зв`язку зі смертю іпотекодавців (майнових поручителів) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та неможливістю внаслідок прийняття спадщини заміни сторони у визнаному судом недійсним Договору іпотеки, зняття обтяження з вищевказаної квартири може бути вирішене тільки в судовому порядку.
За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
На сьогодні позивачі мають намір розпорядитися належним їм майном, проте через наявність обтяження у вигляді арешту позбавлені можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивачів.
Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно порушується право приватної власності позивачів, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, оскільки договір іпотеки від 21.05.2008 року, що став підставою для накладення обтяження визнаний судом недійсним, а тому вказане обтяження є безпідставним.
Враховуючи наявність накладеного обтяження на майно, неможливість його скасування в позасудовому порядку та оскільки позивачі в інший спосіб, крім звернення до суду з вимогою про зняття обтяження, захистити своє порушене право власності не можуть, суд приходить до висновку про необхідність захисту їх прав шляхом зняття такого обтяження, оскільки заявлена вимога заснована на законі та знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.
Враховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на частку у праві власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та зняття обтяження забороною відчуження на нерухоме майно з квартири АДРЕСА_1 , що було накладене приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовою Ларисою Юріївною на підставі договору іпотеки від 21.05.2008 року реєстраційний номер № 2690, в іншій частині позову суд вважає за необхідне відмовити. 
Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В: 

Позовні вимоги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на частку у праві власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Зняти обтяження з квартири АДРЕСА_1 , що було накладене приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовою Ларисою Юріївною на підставі договору іпотеки від 21.05.2008 року реєстраційний номер № 2690.
В іншій частині позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи - в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 .
Позивач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 .
Відповідач – Харківськ міська рада, код ЄДРПОУ 04059243, м. Харків, м-н Конституції, 7.
Повний текст рішення виготовлено 16.01.2026 року.

Суддя І.В.Чайка