ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1755/25                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 листопада 2025 року                                                        м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                            Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Сорочка Є.О.,
                                                                                          Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України  на  рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України   про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 подав позов до Державної установи  Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України  (далі  ДУ  УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ УКРАЇНИ, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України від 13.12.2024 року про невизнання його особою з інвалідністю ІІ групи.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Державна установа Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України  звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
З огляду на особливості розгляду даної категорії справ та вищезазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що існує необхідність продовження строку розгляду даної справи на розумний строк.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що Черкаською обласною МСЕК № 1 Розі С.С. 21.04.2017 року встановлено II групу інвалідності безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 900162.
Наказом Черкаської обласної прокуратури від 12.03.2021 року № 79к ОСОБА_1 звільнений з посади начальника Монастирищенського відділу Уманської місцевої прокуратури та органів прокуратури з 15.03.2021 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України  «Про прокуратуру».
Відповідно до довідки за формою первинної облікової документації № 167/о з кутовим штампом  Державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України  Центральна МСЕК МОЗ України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (заочно) Центральною МСЕК. За результатами  не визнаний інвалідом. Довідка підписана:  Голова МСЕК Ханюкова І.
Рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України про невизнання особою з інвалідністю ІІ групи позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є  Закон України від 21.03.1991 року № 875-ХІІ  Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні  (далі  Закон № 875-ХІІ) (у редакції станом на час прийняття оскаржуваного рішення).
Відповідно до ч. 1  ст. 2 Закону № 875-ХІІ  особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Згідно зі  ст. 3 Закону № 875-ХІІ  інвалідність визначається шляхом експертного обстеження органами медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
На підставі ч. 2  ст. 6 Закону № 875-ХІІ  громадянин має право оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю в адміністративному порядку відповідно до Закону України  «Про адміністративну процедуру  та/або в судовому порядку».
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України від 06.10.2015 № 2961-IV  «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»  (далі  Закон №2961-IV) (у редакції станом на час прийняття оскаржуваного рішення).
За визначенням, наведеним в абз. 4, 8 ч. 1  ст.1 Закону № 2961-IV,  інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Медико-соціальна експертиза  встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану (за наявності) та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.
Відповідно до ч. 3  ст. 7 Закону № 2961-IV  медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії першого, другого та інших рівнів відповідно до розподілу, визначеного Кабінетом Міністрів України.
До 01.01.2025 року, тобто станом на час прийняття спірного рішення, діяло Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджені  постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317  (далі  - Положення № 1317) (у редакції станом на 13.12.2024 року).
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 26.10.2024 № 1809 покладено права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ на державну установу  Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України  (код ЄДРПОУ 03191673) з дати підписання цього наказу, та затверджено Положення про Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ.
Повноваження Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ визначені п. 13 Положення № 1317.
Згідно з абз. 4 п. 13 Положення № 1317 центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними медико-соціальними експертними комісіями і в разі потреби скасовує їх.
Відповідно до абз. 10 п. 13 Положення № 1317 на виконання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді або за запитом правоохоронних органів/органів спеціального призначення з правоохоронними функціями відповідно до абзацу четвертого пункту 13 цього Положення проводить перевірку обґрунтованості рішень та/або переогляд шляхом проведення медико-соціальної експертизи стосовно відповідної особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, і приймає відповідні рішення. Медико-соціальна експертиза проводиться на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень на базі державної установи  Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України  або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова. За результатом переогляду Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ приймає рішення щодо скасування, підтвердження, зміни попереднього висновку або формування нового висновку. У разі відмови особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, від повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень та/або неприбуття такої особи, крім випадків наявності виключних підстав, до державної установи  Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України  або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова приймається рішення про скасування попереднього рішення комісії. Виключними підставами для перенесення строку проведення повного медичного обстеження є відрядження, тимчасова непрацездатність або мобілізація до Збройних Сил України.
Таким чином, проведення перевірки обґрунтованості рішень та/або переогляд здійснюється шляхом проведення медико-соціальної експертизи стосовно відповідної особи, зазначеної у запиті. Медико-соціальна експертиза проводиться на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень на базі відповідних медичних установ. При цьому, рішення про скасування попереднього рішення комісії приймається у разі відмови особи від повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень та/або неприбуття такої особи.
За змістом довідки про невизнання позивача особою з інвалідністю ОСОБА_1 - 13.12.2024 року оглядався (заочно) Центральною МСЕК.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не надав доказів повідомлення позивача про необхідність прибуття до Державної установи  Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України  (яка здійснювала функції Центральної МСЕК) або будь-якого іншого профільного закладу охорони здоров`я для повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень з метою проведення медико-соціальної експертизи.
Також судом першої інстанції встановлено, що відповідач не надав доказів виклику/повідомлення позивача щодо засідання Комісії ЦМСЕК 13.12.2024 року, на якому прийнятий індивідуальний акт про невизнання позивача особою з інвалідністю.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний індивідуальний акт від 13.12.2024 року про невизнання позивача особою з інвалідністю прийнято з порушенням вимог абз. 10 п. 13 Положення № 1317: без повідомлення про переогляд рішення Черкаської обласної МСЕК № 1 про встановлення II групи інвалідності; без повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень.
Також суд першої інстанції встановив, що відповідно до листа Державної установи  Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України  від 10.01.2025 № 17/03-19, рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 22 жовтня 2024 року  «Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів»  (далі  - Рішення РНБО від 22.10.2024 року), що введено в дію  Указом Президента України від 22 жовтня 2024 року № 732/2024, вирішено рекомендувати Офісу Генерального прокурора, Службі безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національній поліції України, Національному антикорупційному бюро України прозвітувати у місячний строк про вжиті заходи реагування щодо виявлення, розслідування та протидії корупційним й іншим кримінальним правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів. 
За результатами проведеної роботи запропоновано відповідні кадрові та організаційні рішення. Підпунктом  б  пункту 2 Рішення РНБО від 22.10.2024 вирішено Кабінету Міністрів України забезпечити утворення Міністерством охорони здоров`я України разом з Державним бюро розслідування, Службою безпеки України, Національною поліцією України, обласними, Київською міською військовими адміністраціями у тижневий строк робочих груп із перевірки рішень медико-соціальних експертних комісій щодо встановлення інвалідності посадовим особам відповідних державних органів.
Аналіз наведеного рішення Ради національної безпеки і оборони України дає підстави для висновку про надання робочим групам доручення провести перевірку обґрунтованості рішень МСЕК щодо встановлення інвалідності посадовим особам державних органів, а у разі виявлення фактів необґрунтованого прийняття таких рішень - ініціювання їх перегляду в установленому порядку.
Відповідно до ч. 1  ст. 5 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII  «Про прокуратуру»  (далі  - Закон № 1697-VII) функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами. Делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.
Згідно з ч. ч. 1, 2  ст. 15 Закону № 1697-VII  прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; перший заступник керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; заступник керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора; керівник підрозділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора; заступник керівника підрозділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; прокурор Офісу Генерального прокурора; прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник обласної прокуратури; перший заступник керівника обласної прокуратури; заступник керівника обласної прокуратури; керівник підрозділу обласної прокуратури; заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; прокурор обласної прокуратури; керівник окружної прокуратури; перший заступник керівника окружної прокуратури; заступник керівника окружної прокуратури; керівник підрозділу окружної прокуратури; заступник керівника підрозділу окружної прокуратури; прокурор окружної прокуратури (у тому числі прокурор - стажист окружної прокуратури).
Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.
Як встановив суд першої інстанції, наказом Черкаської обласної прокуратури від 12.03.2021 року № 79к  позивач звільнений з посади начальника Монастирищенського відділу Уманської місцевої прокуратури та органів прокуратури з 15.03.2021 року.
Отже, в розумінні вищенаведених норм, у т.ч. Закону України  «Про Прокуратуру»  станом на час прийняття оскаржуваного індивідуального акту позивач не був посадовою особою державного органу (органу прокуратури), а тому, на переконання суду, застосування у спірному випадку рішення Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024 року, введеного в дію  Указом Президента України від 22.10.2024 року № 732/2024, як підстави проведення перевірки обґрунтованості та скасування рішення Черкаської обласної МСЕК № 1 про встановлення позивачу 21.04.2017 II групи інвалідності, є помилковим.
Крім того, вказане рішення Ради національної безпеки і оборони України не передбачає проведення перевірки обґрунтованості рішень МСЕК про надання інвалідності особам, які звільнені з державних органів, зокрема органів прокуратури.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що проведення перевірки обґрунтованості та скасування рішення Черкаської обласної МСЕК № 1 від 21.04.2017 про встановлення позивачу II групи інвалідності здійснено з порушенням вимог чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Сорочко Є.О.

                                                                                                    Чаку Є.В.