КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №369/806/24 Головуючий у І інстанції - Пінкевич Н.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/13717/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 грудня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2025 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення порядку участі у вихованні дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення порядку участі у вихованні дітей,- 

установив:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення порядку участі у вихованні дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 2007 року по 2022 рік, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після припинення спільного проживання син залишився проживати разом з матір`ю. 
Відповідачка фактично заперечує проти побачень з сином, ухиляється від контакту з ним щодо питань виховання дитини, чинить перешкоди у їх спілкуванні. 
На час звернення до суду із даним позовом, він фактично позбавлений можливості здійснювати свої батьківські права, брати участь у виховані сина та сприяти його розвитку. 
Вважає своє право порушеним та таким, що підлягає судовому захисту.
З урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , 2019 року народження, та визначити такі способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : безперешкодні зустрічі батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , 2019 року народження, у першу та третю суботу кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері ОСОБА_1 ;
безперешкодні зустрічі батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , 2019 року народження, у другу та третю неділю кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері ОСОБА_1 ;
безперешкодні зустрічі батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , 2019 року народження, щосереди або щоп`ятниці з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері ОСОБА_1 ;
безперешкодні зустрічі батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , 2019 року народження, щовівторка або щочетверга з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері ОСОБА_1 ;
відвідування ОСОБА_4 , 2019 року народження, батька ОСОБА_2 щороку протягом 30 днів влітку, що співпадають з днями перебування батька ОСОБА_2 у відпустці, за місцем постійного проживання батька ОСОБА_2 з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері дитини ОСОБА_1 ;
відвідування ОСОБА_4 , 2019 року народження, батька ОСОБА_2 щороку протягом 30 днів взимку, що співпадають з днями перебування батька ОСОБА_2 у відпустці, за місцем постійного проживання батька ОСОБА_2 з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері дитини ОСОБА_1 ;
відвідування ОСОБА_4 , 2019 року народження, батька ОСОБА_2 з ночівлею, без присутності матері, з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька або місця перебування батька у першу та третю суботу та неділю кожного місяця;
зобов`язати матір дитини ОСОБА_1 не чинити батьку ОСОБА_2 перешкод у щоденному спілкуванні з сином ОСОБА_4 , 2019 року народження, засобами телефонного, поштового, електронного або іншого зв`язку, за допомогою мережі «Інтернет» або інших засобів, що не передбачають необхідності безпосередньої зустрічі при спілкуванні між батьком та сином;
судові витрати покласти на відповідача.
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення порядку участі у вихованні дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що після припинення спільного проживання, їх син ОСОБА_3 залишився проживати разом з нею. 
З батьком дитини досягнути домовленостей щодо його участі в житті дитини виявилось неможливим. 
Вона не заперечує та не заперечувала щодо побачень дитини з татом, але побачення мають відбуватись з урахуванням графіку дитини. 
Вона працює, тому допомога батька у забиранні дитини з садочка, з тренувань, доглядав під час хвороби є важливою. 
Разом з тим, заперечує щодо ночівлі сина до досягнення ним 13-річного віку поза місцем її проживання, оскільки у відповідача відсутні належні умови і знаходження сина у невідому їй місці, з маловідомими людьми може завдати йому надмірної тривожності, вплинути на його емоційний стан, завдати шкоди його психологічному здоров`ю. 
Просила суд, визначити ОСОБА_2 спосіб спілкування та участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; щопонеділка з 17-00 до 20-00; щовівторка з 17-00 до 20-00; щосереди з 17-00 до 20-00; щоп`ятниці з 17-00 до 20-00; щосуботи з 11-00 до 14-00 з можливістю відвідування громадських місць, місць розваг та відпочинку для дітей, з повідомленням матері місця перебування; у разі припадання у зазначені дні та часи тренувань, секцій, гуртків батько самостійно забезпечує їх відвідування сином;
у день народження сина ОСОБА_3 та святкові дні з 10-00 до 12-00 з можливістю відвідування громадських місць, місць розваг та відпочинку для дітей з повідомленням матері місця перебування;
за домовленості між батьками половину канікул проводити з батьком, половину з матір`ю за умови забезпечення належних умов перебування, узгодженого місця перебування;
за попередньою домовленістю з матір`ю супроводжувати сина під час обстежень та лікування в медичних закладах; здійснювати догляд за сином під час його хвороби за місцем його перебування по черзі один день батько, один день матір;
під час зустрічей дотримуватись режиму харчування: вживати негазовану воду, солодощі лише пастила та мармелад фірми Bod Shail; не вживати взагалі продукти жарені, на мангалі, гострі чіпси, сухарики, горішки, насіння соняшника, продукт фастфуда;
до досягнення 13-річного віку сина у нічні години син перебуває за місцем проживання з матір`ю;
під час зустрічі батько з розумінням ставиться до потреб сина, слідкує за своєю мовою, жестикуляцією, не вживає слів з ненормативної лексики;
судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2025 року, первісний та зустрічний позови задоволено частково.
Визначено порядок участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з обов`язковими урахуванням стану здоров`я, бажання дітей, їх інтересів та потреб, дотриманням режиму харчування, режиму дня):
кожного буднього дня з 15.00 год. до 20.00 год. вільно спілкуватись з дитиною за допомогою телефонного зв`язку, інтернету, скайпу без присутності матері, враховуючи відвідування дитиною школи та додаткових гуртків;
безперешкодні зустрічі, а саме: у першу та третю суботу кожного місяця з 10-00 до 20-00 без присутності матері;
безперешкодні зустрічі, а саме: у другу та третю неділю кожного місяця з 10-00 до 20-00 без присутності матері;
безперешкодні зустрічі, а саме щосереди або щоп`ятниці з 17-00 до 20-00 без присутності матері;
безперешкодні зустрічі, а саме: щовівторка або щочетверга з 17-00 до 20-00 без присутності матері;
відвідування сином батька щороку протягом одного місяця влітку, одного тижня взимку на канікулах за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері;
відвідування сином батька один раз на місяць з 10-00 суботи до 20-00 неділі за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без присутності матері;
відвідування та спілкування з дитиною у його день народження, святкові дні (державні та релігійні свята) за погодженням з матір`ю, з урахуванням стану здоров`я, бажання дитини, їх інтересів та потреб.
У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись частково із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Фастівського району Київської області №11/73 від 10 травня 2024 року визначено способи участі у вихованні дітей та встановлено ОСОБА_2 порядок побачень з його малолітнім сином ОСОБА_5 таким чином:
безперешкодні зустрічі, а саме: у першу та третю суботу кожного місяця з 10-00 до 20-00 без присутності матері;
безперешкодні зустрічі, а саме: у другу та третю неділю кожного місяця з 10-00 до 20-00 без присутності матері;
безперешкодні зустрічі, а саме щосереди або щоп`ятниці з 17-00 до 20-00 без присутності матері;
безперешкодні зустрічі, а саме: щовівторка або щочетверга з 17-00 до 20-00 без присутності матері;
відвідування сином батька щороку протягом 30 днів влітку та 30 днів взимку за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері;
відвідування сином батька один раз на місяць з 10-00 суботи до 20-00 неділі за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без присутності матері;
безперешкодно передавати подарунки, одяг, солодощі, іграшки, відвідувати його у день народження.
Також рішенням рекомендовано батькові дитини ОСОБА_2 дотримуватись графіку побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її, матеріально утримувати.
Рекомендовано матері ОСОБА_1 поважити батьківські права ОСОБА_2 , не чинити перешкоди у спілкуванні батька з сином. У визначені години та дні спілкування при виникненні обставин, коли зустріч батька з дитиною є неможлива (хвороба дитини, перебування матері не за адресою проживання, тощо) матері дитини необхідно завчасно повідомляти про це батька дитини. 
Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції погодився з вимогами позивача ОСОБА_2 та рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Фастівського району Київської області №11/73 від 10 травня 2024 року та повністю відхилив аргументи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 викладені у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_2 та у якому було зазначено, що ОСОБА_1 не відоме місце проживання та перебування батька дитини ОСОБА_2 , які створені ним умови для дитини віком 6 років, яка має особливий розпорядок дня та харчування та вона проти ночівлі дитини за місцем реєстрації батька, яке на даний час є прифронтовим м. Суми.
Наділяючи ОСОБА_2 широкими можливостями для спілкування з дитиною, суд не вдався до необхідності з`ясувати фактичне місце та умови проживання позивача ОСОБА_2 , - умови його житла, працевлаштування, фінансові можливості, сімейний стан, можливості створити належні умови для відпочинку дитини та інше.
Не містить такої інформації та Рішення №11/73 від 10 травня 2024 року комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Боярської міської ради.
З огляду на особливий розпорядок дня дитини є несприйнятливим такі тривалі безперешкодні зустрічі, не тільки фактично кожен вихідний день, а саме: у першу та третю суботу кожного місяця, другу та третю неділю кожного місяця з 10-00 суботи до 20-00, а також й щосереди або щоп`ятниці, щовівторка або щочетверга з 17-00 до 20-00 без присутності матері; відвідування сином батька щороку протягом одного місяця влітку, одного тижня взимку на канікулах за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон.
Матеріали справи містять відомості про єдине місце реєстрації, яке відповідно до законодавства є й місцем проживання позивача ОСОБА_2 - це м. Суми, яке станом на даний час є фактично прифронтовим містом з якого батьки намагаються евакуювати своїх дітей.
Тобто, суд дозволив батьку дитини, значний період часу реалізовувати свої батьківські права по відношенню до дитини, у небезпечному для життя місці.
Також є незрозумілим з яких міркувань суд задовільнив позовні вимоги ОСОБА_2 в частині «можливості виїзду разом з дитиною за кордон» в умовах військової агресії рф.
Вимоги позивача ОСОБА_2 «без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері» свідчить про його намір вивезти за кордон спільного з відповідачкою за основним позовом ОСОБА_1 - сина ОСОБА_5 , та не можуть бути визнані такими, що підтверджені достатніми та достовірними доказами.
Позивач ОСОБА_2 не надав суду доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, порушення його прав або прав дитини чи наявності реальної загрози порушення цих прав.
ОСОБА_2 не довів, що задоволення зазначеної позовної вимоги буде мати позитивний вплив на для дитини.
Щодо задоволення позову в частині - відвідування сином батька щороку протягом одного місяця влітку, одного тижня взимку на канікулах за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон без присутності матері, зазначила, що задовольняючи цю вимогу, суд відступив від дотримання принципу рівності прав батьків у вихованні дитини та забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю -перевершують інтереси батьків.
Так, «один місць влітку та один тиждень взимку на канікулах за місцем постійного проживання батька, яким є м. Суми, як вже зазначалося - прифронтове місто - то це не місто для проведення канікул для дитини.
Іншого місця реєстрації та проживання ОСОБА_2 матеріали справи не містять.
Канікули взимку тривають якраз один тиждень. 
Відповідно, суд повністю врахував інтереси батька та повністю ігнорував інтереси матері, що виключає рівність батьків.
Зауважила, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ніколи не перешкоджала позивачу за основним позовом ОСОБА_2 брати участь у вихованні сумісного з ним сина.
Під час судового розгляду справи, суду були надані пояснення ОСОБА_1 , з яких вбачається що за весь 2024 рік ОСОБА_2 , без будь яких перешкод з боку ОСОБА_1 , приймав участь у вихованні сина приблизно не більше 15 разів в період часу з 10 до 14 год. 
За весь 2025 рік таких випадків було 5-6.
Це при тому, що існує визначений комісією з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Боярської міської ради, ще у травні 2024 року, режим спілкування батька з сином, на якому сам батько й наполягав.
Просила, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2025 року, скасувати частково:
в частині - «без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері»;
в частині - «відвідування сином батька один раз на місяць з 10-00 суботи до 20-00 неділі за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без присутності матері»;
та у відповідних частинах відмовити у задоволенні позову.
В частині - відвідування сином батька щороку протягом одного місяця влітку, одного тижня взимку на канікулах за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері; - змінити рішення та викласти його у наступній редакції - за домовленістю між батьками половину канікул проводити з батьком, половину з матір`ю, за умови забезпечення батьком належних умов перебування, узгодженого місця перебування дитини.
Відзив на вказану апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Після припинення спільного проживання, малолітній син залишився проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 , а сторони не можуть дійти згоди у спілкуванні дитини з батьком.
За час роздільного проживання між батьками виникають суперечки щодо участі батька у вихованні спільного сина. 
При цьому, кожна із сторін мотивує своє бачення у вирішенні спору лиш інтересами дитини. 
Позивач вказував, що служба не врахувала рівність батьків у спілкуванні з дитиною. 
Відповідачка також вважає, що вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні та побачень батька з сином.
Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Фастівського району Київської області №11/73 від 10 травня 2024 року визначено способи участі у вихованні дітей та встановлено ОСОБА_2 порядок побачень з його малолітніми сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким чином:
безперешкодні зустрічі, а саме: у першу та третю суботу кожного місяця з 10-00 до 20-00 без присутності матері;
безперешкодні зустрічі, а саме: у другу та третю неділю кожного місяця з 10-00 до 20-00 без присутності матері;
безперешкодні зустрічі, а саме щосереди або щоп`ятниці з 17-00 до 20-00 без присутності матері;
безперешкодні зустрічі, а саме: щовівторка або щочетверга з 17-00 до 20-00 без присутності матері;
відвідування сином батька щороку протягом 30 днів влітку та 30 днів взимку за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері;
відвідування сином батька один раз на місяць з 10-00 суботи до 20-00 неділі за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без присутності матері;
безперешкодно передавати подарунки, одяг, солодощі, іграшки, відвідувати його у день народження.
Також рішенням рекомендовано батькові дитини ОСОБА_2 дотримуватись графіку побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її, матеріально утримувати.
Рекомендовано матері ОСОБА_1 поважити батьківські права ОСОБА_2 , не чинити перешкоди у спілкуванні батька з сином. У визначені години та дні спілкування при виникненні обставин, коли зустріч батька з дитиною є неможлива (хвороба дитини, перебування матері не за адресою проживання, тощо) матері дитини необхідно завчасно повідомляти про це батька дитини.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів, суд першої інстанції врахував пояснення сторін та визначений Службою у справах дітей Боярської міської ради спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, інтереси дитини, бажання батька спілкуватися з дитиною, дійшов до висновку, що зустрічі позивача з дитиною мають відбуватися.
При вирішенні спору суд врахував, що батько дитини має право на спілкування з ними, однак це не повинно заважати нормальному розвитку дитини, порушувати його звичний режим, та враховуючи вік дитини - шкільний графік навчання, слід створити умови для одночасного спілкування з дитиною обох з батьків.
Відтак, суд вирішив встановити наступний графік: кожного буднього дня з 15.00 год. до 20.00 год. вільно спілкуватись з дитиною за допомогою телефонного зв`язку, інтернету, скайпу без присутності матері (враховуючи відвідування дитиною школи та додаткових гуртків); безперешкодні зустрічі, а саме: у першу та третю суботу кожного місяця з 10-00 до 20-00 без присутності матері; безперешкодні зустрічі, а саме: у другу та третю неділю кожного місяця з 10-00 до 20-00 без присутності матері; безперешкодні зустрічі, а саме щосереди або щоп`ятниці з 17-00 до 20-00 без присутності матері; безперешкодні зустрічі, а саме: щовівторка або щочетверга з 17-00 до 20-00 без присутності матері (у даному випадку суд врахував вік дитини, необхідність підготовки увечері в неділю до школи, а також можливість матері, яка працює у будні дні, спілкування з дитиною у вихідні й не лише вдома) та обов`язковими урахуванням стану здоров`я, бажання дитини, його інтересів та потреб; один місяць влітку, один тиждень взимку на канікулах для виїзду на оздоровлення дитини на території України або за кордон за умови, що дитина здорова та за згодою матері; відвідування та спілкування з дитиною у його день народження, святкові дні (державні та релігійні свята) за погодженням з матір`ю, з урахуванням стану здоров`я, бажання дитини, їх інтересів та потреб.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд прийняв до уваги вимоги ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
В цілому, з висновками суду першої інстанції та застосованими до спірних правовідносин нормами матеріального права колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до статті 15 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Згідно з ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. 
Орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. 
Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (ст. 158 СК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. 
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. 
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. 
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. 
У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. 
При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування конкретних обставин справи.
У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Подібна норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. 
Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2019 року (справа №523/11605/16-ц) зазначено, що «обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини».
Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принципи рівності прав батьків у вихованні дитини та забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині встановлення порядку участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_5 (з обов`язковими урахуванням стану здоров`я, бажання дітей, їх інтересів та потреб, дотриманням режиму харчування, режиму дня) шляхом: «відвідування сином батька щороку протягом одного місяця влітку, одного тижня взимку на канікулах за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері».
Так, встановлений судом графік відвідування сином батька щороку протягом одного місяця влітку, одного тижня взимку на канікулах за місцем постійного проживання батька враховує інтереси батька та ігнорує інтереси матері, у зв`язку з чим, не дотримується принцип рівності прав батьків.
На думку колегії суддів, враховуючи встановлені по справі обставини, а також те, що ОСОБА_1 ніколи не перешкоджала ОСОБА_2 брати участь у вихованні сумісного з ним сина, доцільним буде встановити графік відвідування сином батька щороку під час літніх та зимових канікул протягом половини їх тривалості (за домовленістю між батьками), що відповідатиме їх інтересам та дотримуватиме принципу їх рівності.
Також, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо можливістю батьку виїзду з сином за кордон, з огляду на наступне.
Порядок перетину кордону громадянами України визначено ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року №724, з відповідними змінами).
Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (уснновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. 
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (пункт 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України).
На час запровадження на території України надзвичайного або воєнного стану діють положення абзацу тринадцятого пункту 23 Правил перетинання державного кордону громадянами України, відповідно до яких виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування.
Способами захисту сімейних прав та інтересів статтею 18 СК України визначено, зокрема наступні: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
При вирішенні спору суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. 
Переміщення дитини за межі держави постійного місця її проживання без згоди того з батьків, який здійснює опіку над дитиною, визнається незаконним згідно з Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. 
Філософія цієї Конвенції полягає в боротьбі проти збільшення міжнародних викрадень, заснованій на бажанні захистити дітей та тлумаченні їхніх справжніх інтересів. 
Відповідно, мета попередження та негайного повернення відповідає концепції «найкращих інтересів дитини».
За відсутності у національному законодавстві чітких положень, якими б було врегульовано порядок вирішення питання застосування судом превентивної тимчасової заборони на виїзд дитини за межі України та подальшого скасування такої заборони, Верховний Суд, виходячи із положень Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей й Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, статті 5 ЦПК України, вважає, що такі тимчасові заходи можуть підлягати до застосування у випадку доведення, що існує ризик викрадення (незаконного переміщення) дитини, яка має звичайне місце проживання в Україні.
Вказане узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі №755/17184/19.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2025 року підлягає зміні в частині встановлення порядку участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_5 (з обов`язковими урахуванням стану здоров`я, бажання дітей, їх інтересів та потреб, дотриманням режиму харчування, режиму дня) шляхом: «відвідування сином батька щороку протягом одного місяця влітку, одного тижня взимку на канікулах за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері», а рішення в цій частині слід викласти в такій редакції: «відвідування сином батька щороку під час літніх та зимових канікул протягом половини їх тривалості (за домовленістю між батьками) за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей, без обмеження переміщення, без присутності матері».
В решті рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а відтак підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст.7,367,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2025 року в частині встановлення порядку участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_5 (з обов`язковими урахуванням стану здоров`я, бажання дітей, їх інтересів та потреб, дотриманням режиму харчування, режиму дня) шляхом:
«відвідування сином батька щороку протягом одного місяця влітку, одного тижня взимку на канікулах за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері»,
змінити, виклавши її в наступній редакції:
«відвідування сином батька щороку під час літніх та зимових канікул протягом половини їх тривалості (за домовленістю між батьками) за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях, приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей, без обмеження переміщення, без присутності матері».
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 24 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба