ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/4840/25
29 січня 2026 року 
м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л.А.
розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, посвідчення водія НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення
ВСТАНОВИВ:
23 жовтня 2025 року о 03:15 год., в м.Костопіль по вул.Грушевського 190а, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектором СРПП поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області складено протокол серії ЕПР1 №491279 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 23.10.2025 о 02:30 год, у м.Костопіль по вул.Грушевського 190а, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Ford, державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору Alcotest Drager 7510, що підтверджується тестом №479 від 23.10.2025, результат огляду становить 0,25% проміле, чим порушила вимоги п.2.9«а» Правил дорожнього руху. 
Такі дії ОСОБА_1 попередньо кваліфіковані за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.
Відповідно до ч.2 ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є обов`язковою.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Твардовський О.О., подав клопотання про закриття провадження у справі.
Клопотання мотивоване тим, що із відеозапису, який наявний в матеріалах справи вбачається, що жодних ознак алкогольного сп`яніння на які було вказано працівниками поліції, у ОСОБА_1 не було, на відеозаписі видно належну та адекватну поведінку, чітку з інтонаціями мову та поведінку яка цілком відповідала обстановці.
Вказує, що поліцейськими перед проведенням огляду на стан сп`яніння про порядок застосування спеціального технічного засобу не роз`яснено, не надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, та не роз`яснено право ОСОБА_1 на ознайомлення із сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, який мав застосувати поліцейський.
Під час складання протоколу та фіксації адміністративного правопорушення грубо ігноруючи норми Конституції України та Кодексу України про адміністративні правопорушення працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 вимоги ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення згідно з якими особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Тобто, під час оформлення матеріалів адміністративної справи права особи, що притягається, роз`ясненні взагалі не були. 
Вказує, що грубе порушення працівниками поліції права на захист, не надання можливості скористатись правовою допомогою захисника, дало змогу останнім вчиняти подальші не законні дії.
Зазначає, що ОСОБА_1 пояснила захиснику, що 23.10.2025 біля 2 години, коли вона вже спала їй зателефонував її дядько і попросив забрати зі святкування дня народження племінників та завести їх до дому, на що вона погодилась і підібравши дядька по дорозі поїхала разом з ним, оскільки не знала місця знаходження племінників. Спиртних напоїв не вживала і була тверезою. Будучи переконаною в тому, що спритного не вживала, погодилась на вимогу працівників поліції пройти освідчення на стан алкогольного сп`яніння. Після проходження тесту на алкотестері було визначено стан сп`яніння 0,25 проміле. Після цього працівники поліції в службовому автомобілі склали на неї протокол про вчинення адміністративного правопорушення та попросили підписати його. Права передбаченні ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення працівники поліції їй не роз`яснили також не роз`яснили наслідків складання вказаного протоколу. На той час вона взагалі не розуміла яким чином алкотестер визначив стан сп`яніння так, як перший раз була в такій ситуації. Аналізуючи вказану подію прийшла до висновку, що виявлений в неї мінімальний стан алкогольного сп`яніння міг виникнути в наслідок вживання нею незадовго до поїздки корвалолу.
Вказує, що згідно виписки з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 остання в період 11.09.2025 та 15.09.2025 проходила обстеження та лікування в медичному центрі «Медком» з діагнозом: К84 Хвороба серця, 142.8 Кардіоміопатія. В графі лікувальні рекомендації зазначено: квадаргін 10 мл увечері курсом 10 днів та при нападах тривожності, серцебитті, порушенні сну, корвалол 15 крапель 3 рази на день короткими курсами по 10 днів.
Згідно інструкції для медичного застосування препарату «Корвалол» 1 мл розчину (26 крапель) медичного препарату «Корвалол» містить етилового ефіру альфа-бромізовалеріанової кислоти в перерахуванні на 100% речовину 20 мг. Крім того, згідно інструкції цей лікарський засіб містить 56 об. етанолу (алкоголю). Мінімальна доза препарату (15 крапель) містить 254 мг етанолу, що еквівалентно 6.4 мл пива або 2,7 мл вина.
Тобто випиті краплі корвалолу ОСОБА_1 і дали результат 0.25 проміле під час проведення освідування 23.10.2005 працівниками поліції.
Також зазначає, що згідно до технічних характеристик приладу «Drager Alkotest», границі допустимої похибки під час експлуатування приладу можуть складати +/- 0.06 проміле у діапазоні від 0 до 0,8 проміле. Також технічними характеристиками передбачено, що в разі виявлення ознак алкогольного сп`яніння через 10-15 хв провести повторний замір для підтвердження результатів, що працівниками поліції зроблено не було, незважаючи на мінімальний вміст алкоголю в межах граничної межі, вказана вимога дотримана не була умисно так, як працівники поліції усвідомлювали, що вразі повторного огляду, у зв`язку з невеликою похибкою, результат не підтвердиться.
Зазначає, що статтею 8, пункт 5, Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974, визначено, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг. на літр повітря, що видихається.
Вказує, що враховуючи положення конвенції мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг. на літр повітря, що видихається, і, у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0,5 проміле.
За наведених умов просить провадження в справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі ч.1 п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В судове засідання захисник не з`явився.
Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протокол та матеріали, додані до протоколу, дійшов таких висновків.
Так на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №491289 від 23.10.2025; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 23.10.2025; направлення водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.10.2025 року; тест газоаналізатора Alcotest Drager 7510 із серійним номером ARND 0028 від 23.10.2025 №479 з результатом огляду 0,25%; письмове зобов`язання ОСОБА_1 від 23.10.2025; відеозаписи з нагрудної камери поліцейського.
При цьому суд не приймає до уваги доводи захисника про те, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості реалізувати свої права, які передбачені ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за змістом вказаної статті Кодексу, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Тобто, вказані права особа реалізовує під час розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, а не під час складання відносно останньої матеріалів про адміністративне правопорушення.
Також суд не приймає до уваги доводи захисника про те, що показник 0,25% проміле у ОСОБА_1 , який був визначений за допомогою газоаналізатора, пов`язаний із вживанням останньою незадовго до поїзди ліків, а саме корвалолу, оскільки відповідальність за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а відповідно до наявної у відкритому доступі в мережі Інтернет інструкції до препарату Корвалол, останній містить в своєму складі фенобарбітал та етанол, тому може викликати порушення координації, швидкості психомоторних реакцій, сонливість та запаморочення в період лікування, у зв`язку з цим не рекомендується займатися діяльністю, що потребує підвищеної уваги, в тому числі керувати автотранспортом та працювати з іншими механізмами.
Разом з тим, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові, що передбачено п.7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858.
Разом з тим, відповідно до «Віденської конвенції про дорожній рух» від 08.11.1968, доповненою Європейською угодою від 01.05.1971 і яка ратифікована Україною (Указ Президії ВР УРСР №2614-VIII від 25.04.74), у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря що видихається (0,25 проміле).
Відтак суд вважає, що не є доведеним поза «розумним сумнівом», факт наявності у ОСОБА_1 алкоголю, що видихається з повітрям на рівні, який перевищує показники, визначені «Віденською конвенцією про дорожній рух».
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь особи.
Відповідно до ч.1, 2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.
Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004).
Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 визначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.
За ст.9 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.
17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Так, відповідно до ст.32 Конвенції питання тлумачення та її застосування належить до виключної компетенції ЄСПЛ, рішення якого є невід`ємною частиною Конвенції, як практика її застосування і тлумачення.
Суд враховує, що до санкції ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення тягнуть за собою не тільки відповідальність за порушення п.2.9«а» ПДР України, а й вимоги щодо якості судового процесу в розрізі прямого застосування Конституції України, норми якої є нормами прямої дії (ст.8 Конституції України) та практики ЄСПЛ.
Так, за практикою ЄСПЛ, у випадку, якщо санкції за адміністративні правопорушення є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, вимоги до його судового розгляду мають відповідати гарантіям та стандартам, встановленим Конвенцією, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» від 09.06.2011).
Крім того, ЄСПЛ зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» від 21 лютого 1984 року (пп.52-54), «Лауко проти Словаччини» від 02 вересня 1998 року (пп.56-59), ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» від 17 листопада 2009 року).
Відповідно до п.21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У рішенні «Шмауцер проти Австрії» від 23.10.1995 року ЄСПЛ зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Поряд з цим, ЄСПЛ відносить до кримінально-правової санкції й позбавлення прав на управління транспортним засобом, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації NoR(91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення (рішення ЄСПЛ у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).
Отже, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити усі гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності.
Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.
Відтак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази кожен окремо та у їх сукупності і взаємозв`язку, надавши їм відповідну правову оцінку, враховуючи встановлені судом обставини та з огляду на практику Європейського суду з прав людини, у суду виник обґрунтований сумнів у доведеності поза розумним сумнівом вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене, суд дійшов переконливого висновку про те, що в діях  ОСОБА_1  відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З огляду на вищенаведене, керуючись ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі №564/4840/25 про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя	Л. А. Грипіч