Справа № 135/1925/25
Провадження № 2/135/23/26

РІШЕННЯ
іменем України

09.02.2026  м. Ладижин 
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ладижин в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідача
ТОВ «Таліон плюс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 357583815 від 09 серпня 2024 року у розмірі 27 297 грн 76 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 серпня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 357583815, за умовами якого кредитодавець на засадах платності, строковості та зворотності перерахував грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 9 100 грн.
ОСОБА_1 свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.
27 лютого 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № МВ-ТП/24, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало (відступило) ТОВ «Таліон плюс» належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за кредитним договором № 357583815 від 09 серпня 2024 року. Отже, ТОВ «Таліон плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача за зазначеним кредитним договором.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором кредиту, а саме непогашенням заборгованості ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, останній просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 357583815 від 09 серпня 2024 року у загальному розмірі 27 297 грн 76 коп., яка складається з: 6 611 грн 23 коп. — заборгованість за тілом кредиту, 20 686 грн 53 коп. — заборгованість по процентам за користування кредитом. 
Також позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати, що складаються з 2 422 грн 40 коп. судового збору та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву до суду не подав, заперечень проти позову та доказів погашення заборгованості не надав.
ІІ. Процесуальні дії у справі
30 грудня 2025 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.
Представник позивача Дорошенко О.В. подала заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 відзив на позовну заяву та інші письмові пояснення до суду не подав, про зміну своєї зареєстрованої адреси проживання суд не повідомив. Водночас він був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки суд надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами на його зареєстровану адресу місця проживання.
Поштове відправлення не було вручено відповідачу, оскільки, згідно з рекомендованим повідомленням, воно не було отримане під час доставки та повернулося до суду.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 зазначив, що направлення судової кореспонденції рекомендованим листом на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання такого повідомлення належним, оскільки подальше отримання або неотримання листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.
Аналогічної правової позиції дотрималася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (провадження № 11-268заі18), вказавши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання судового документа на дійсну (реальну) адресу особи.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що поштові відправлення, повернуті із позначкою «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими за умови їх направлення на реальну адресу реєстрації фізичної особи.
З урахуванням наведеного, а також відсутності в матеріалах справи відомостей про іншу адресу місця проживання чи перебування відповідача, суд дійшов висновку, що вжив усіх необхідних і достатніх заходів для належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи та надання йому можливості реалізувати своє право на захист, що відповідає вимогам статей 128–131, 274, 280 Цивільного процесуального кодексу України та узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду.
IІІ. Підстави для ухвалення заочного рішення
Відповідно до частини першої статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:  1 відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;  2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;  3) відповідач не подав відзив;  4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність усіх передбачених частиною першою статті 280 ЦПК України умов для заочного розгляду справи, у зв`язку з чим здійснює її розгляд у заочному порядку відповідно до статей 280, 281 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
09 серпня 2024 року ОСОБА_1 ознайомився з паспортом споживчого кредиту на продукт «Смарт» та подав заявку на отримання кредитних коштів. У зазначеній заявці відповідач зазначив свої персональні дані, зокрема: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП), номер телефону, адресу електронної пошти, фінансовий номер телефону НОМЕР_1 , номер банківської картки для перерахування коштів (№ НОМЕР_2 ) та місце реєстрації/проживання (а.с. 16).
Того ж дня між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір кредитної лінії № 357583815, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі кредитного ліміту - 9 100 грн (перший транш). У свою чергу, позичальник зобов`язався повернути отримані кошти та сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до умов договору. Строк дії договору – 5 років (а.с. 18 зворотна сторона – 29).
Позичальник підтвердив, що до укладення договору отримав від кредитодавця всю потрібну інформацію, передбачену законодавством України, зокрема вимоги, визначені статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» та статтею 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Надання інформації відбулося з дотриманням вимог законодавства, що забезпечує належне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 14.10 договору).
Кредитний договір № 357583815 підписано відповідачем 09 серпня 2024 року о 17:43:10 шляхом введення одноразового ідентифікатора YEBF в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 29 зворотна сторона).
Цього ж дня  ОСОБА_1  шляхом введення одноразового ідентифікатора 5486 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підписав паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт», тобто погодив визначені основні умови кредитування, інформацію щодо реальної річної процентної ставки, орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, розмір обов`язкових щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів та наслідки несвоєчасного повернення коштів (а.с. 16 зворотна сторона – 18).
На а.с. 39-47 Порядок укладення договорів у вигляді електронного документа, що підписується сторонами при наданні споживчих послуг (із зазначенням всіх етапів укладення договору з прінт-скрінами екрану з особистого кабінету) (діє з 25 липня 2023 року). На а.с. 35-38 Правила надання коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (діють з 29 березня 2024 року).
На підтвердження перерахування коштів відповідачу згідно кредитного договору № 357583815 від 09 серпня 2024 року позивач надав копію підтвердження за підписом директора ТОВ «Профітгід», в якій зазначено, що кредитні кошти в сумі 9 100 грн відправлені 09.08.2024  ОСОБА_1 шляхом зарахування на карту № НОМЕР_2  (а.с.48). Окрім того позивач надав аналогічну за змістом копію довідки за підписом директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 48 зворотна сторона).
На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 357583815 від 09 серпня 2024 року, згідно з яким станом на 27 лютого 2025 року загальна сума заборгованості становила 15 926 грн 22 коп., яка складається з: 6 611 грн 23 коп. — заборгованість за тілом кредиту, 6 009 грн 37 коп. — заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 305 грн 62 коп. — заборгованість по неустойці (а.с. 12-13).
27 лютого 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № МВ-ТП/24, відповідно до умов якого перша сторона передає (відступає) другій стороні за плату право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі прав вимоги, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками (а.с. 30–32). ТОВ «Таліон плюс» перерахувало відповідну плату за набуття права вимоги згідно з платіжною інструкцією (а.с. 34 зворотна сторона).
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 27 лютого 2025 року, складеного до договору факторингу № МВ-ТП/24 від 27 лютого 2025 року, ТОВ «Таліон плюс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 357583815 від 09 серпня 2024 року у загальному розмірі 15 926 грн 22 коп., яка складається з: 6 611 грн 23 коп. — заборгованість за тілом кредиту, 6 009 грн 37 коп. — заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 305 грн 62 коп. — заборгованість по неустойці (а.с. 33).
27 лютого 2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» листом повідомило ОСОБА_1  про відступлення прав вимог за кредитним договором № 357583815 від 09 серпня 2024 року до ТОВ «Таліон плюс» (а.с. 49).
На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Таліон плюс» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 357583815 від 09 серпня 2024 року, згідно з яким станом на 25 липня 2025 року загальна сума заборгованості становила 27 297 грн 76 коп., яка складається з: 6 611 грн 23 коп. — заборгованість за тілом кредиту, 20 686 грн 53 коп. — заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 305 грн 62 коп. — заборгованість по неустойці (а.с. 14-15).
24 липня 2025 року ТОВ «Таліон плюс» листом повідомило ОСОБА_1  про дострокове розірвання кредитного договору № 357583815 від 09 серпня 2024 року (а.с. 49 зворотна сторона).
Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. На момент розгляду справи відповідач не надав суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості, а також не надав доказів належного виконання зобов`язань перед первісним кредитором.
V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування
Укладення кредитного договору 
Загальні вимоги до чинності правочину визначено статтею 203 Цивільного кодексу України (далі — ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін має бути вільним та відповідати їхній внутрішній волі; правочин вчиняється у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена прямо, але одна зі сторін чи інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на визначених законом підставах, такий правочин може бути визнано судом недійсним.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір — це домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Такий договір укладається й виконується у порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний електронний документ з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, вважається оригіналом такого документа.
Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення до нього. За умови надання доступу до таких документів їх включення не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положення статті 12 зазначеного Закону передбачають, що електронний правочин вважається підписаним у разі використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису; електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора (SMS-коду чи іншого засобу), що дозволяє ідентифікувати користувача; аналога власноручного підпису (факсиміле) — за письмовою згодою сторін.
Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Суд встановив, що 09 серпня 2024 року відповідач у власному особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» добровільно та усвідомлено подав заявку на отримання кредиту. Ця електронна заявка зберігається в особистому кабінеті відповідача на сайті кредитодавця. Після подання заявки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надіслало відповідачу одноразовий цифровий код (ідентифікатор) через SMS. Введення відповідачем цього одноразового пароля слугувало підтвердженням акцепту – згоди на укладення кредитного договору № 357583815 від 09 серпня 2024 року в електронній формі. Отже, між відповідачем та первісним кредитором було укладено електронний кредитний договір на умовах, відображених у файлах особистого кабінету (текст договору та Правила кредитування).
Відповідно до законодавства України, оформлення споживчого кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в письмовій (традиційній) формі власноручним підписом. З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням договору відповідач отримав проєкт кредитного договору з усіма додатками в електронному вигляді та ознайомився з його умовами і Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», розміщеними на сайті кредитодавця. Це відповідає вимогам ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими кредитодавець завчасно надає споживачу повну інформацію для прийняття ним обґрунтованого рішення (зокрема, безоплатно надається паспорт споживчого кредиту у визначеній законом формі). Отже, відповідач мав можливість повно і належно ознайомитися з умовами кредитування до моменту укладення договору, що підтверджує усвідомленість його волевиявлення.
Згідно з умовами самого Кредитного договору, він містить усі істотні умови та укладений у спосіб та формі, що відповідають вимогам закону. Договором прямо передбачено, що визнання недійсними, нікчемними чи неукладеними окремих його частин або додатків (включно з Правилами) не тягне недійсності чи неукладеності всього договору в цілому. Отже, електронний договір є юридично чинним і обов`язковим для сторін.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором (кодом) по суті є різновидом удосконаленого електронного підпису. Він полягає у використанні алфавітно-цифрового коду, надісланого підписантові через засоби зв`язку (SMS, електронну пошту тощо), для підтвердження волі укласти договір. Такий спосіб автентифікації широко застосовується, зокрема, у сфері мікрокредитування. Дійсність укладення договорів за допомогою ЕПОІ неодноразово підтверджувалася в судовій практиці. Так, у постанові Верховного Суду у справі №?524/5556/19 від 12.01.2021 зроблено висновок, що підписання договору одноразовим паролем-ідентифікатором є належним способом волевиявлення: договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний згідно зі ст. 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічну правову позицію щодо можливості укладення цивільних правових договорів в електронній формі висловлено у постанові ВС від 16.12.2020 у справі №?561/77/19, де зазначено, що якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому такої форми (ч. 2 ст. 639 ЦК України), а будь-який договір, укладений на підставі ЦК або ГК України, може мати електронну форму і вважається укладеним у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, доки судом не встановлено іншого. Будь-які дані про оспорення чи нікчемність кредитного договору відсутні, а тому презумпція його чинності не спростована. Отже, всі права та обов`язки сторін за договором підлягають захисту і виконанню на загальних підставах.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було належним чином укладено кредитний договір № 357583815 від 09 серпня 2024 року на умовах, визначених сторонами в електронній формі. На підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять документ, за яким відповідачу були перераховані кредитні кошти (сума 9?100 грн 00 коп.) на вказаний ним банківський рахунок. Переказ коштів здійснювався через сертифіковані платіжні системи з дотриманням вимог безпеки (стандарт PCI DSS), що гарантує належне зарахування суми на рахунок позичальника.
Відповідач отримав обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язаний повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки.
Відступлення права вимоги (заміна кредитора)
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15).
Позивач на підтвердження набуття права вимоги за спірним зобов`язанням суду надав копію договору факторингу № МВ-ТП/24 від 27 лютого 2025 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», а також копію витягу з реєстру боржників до зазначеного договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Доказів того, що вказаний договір факторингу визнаний недійсним не надано, а тому суд вважає, що позивач надав докази, які підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс».
За таких обставин ТОВ «Таліон плюс» набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 357583815 від 09 серпня 2024 року до відповідача  ОСОБА_1 .
Розрахунок заборгованості та доказування її розміру
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).
Звертаючись із позовом, ТОВ «Таліон плюс» просило суд стягнути з відповідача  ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 357583815 від 09 серпня 2024 року у розмірі 27 297 грн 76 коп., яка складається з: 6 611 грн 23 коп. — заборгованість за тілом кредиту, 20 686 грн 53 коп. — заборгованість по процентам за користування кредитом.
Відповідачем фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 9 100 грн 00 коп. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 на користь первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» матеріали справи не містять.
Наданий первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунок заборгованості відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується із умовами кредитного договору, з нього встановлено розмір основного боргу, відсотки нараховані відповідно до умов кредитного договору та в період дії такого кредитного договору.
Із розрахунку заборгованості, який наданий ТОВ «Таліон плюс» вбачається, що останнім здійснено нарахування заборгованості по відсоткам. Водночас згідно із умовами договору факторингу № МВ-ТП/24 від 27 лютого 2025 року, укладеного між первісним кредитором та ТОВ «Таліон плюс», до останнього перейшло, зокрема, право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.
За таких обставин вказаний розрахунок заборгованості відповідає вимогам закону, узгоджується із умовами кредитного договору, з нього встановлено розмір основного боргу, відсотки нараховані відповідно до умов кредитного договору та в період дії такого кредитного договору.
Відповідачем не було спростовано надані позивачем розрахунки заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та/або її відсутності.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Щодо витрат на правничу допомогу
Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги державою.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 50 зворотна сторона); копію ордера на надання правничої допомоги серії СВ № 1116266 від 02.12.2024 (а.с. 51); копію договору про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024 (а.с. 52 зворотна сторона - 56); копію акту приймання-передачі наданих послуг від 16.12.2025 до договору про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024 (а.с. 57); копію додаткової угоди № 2257 від 16.12.2025 до договору про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024 (а.с. 57 зворотна сторона - 58); копію платіжної інструкції № 105 від 16.12.2025 про переказ 5 000 грн (а.с. 58 зворотна сторона).
За обставинами цієї справи не викликає сумнівів, що при розгляді справи в суді позивачу ТОВ «Таліон плюс» надавалася професійна правова допомога адвокатським бюро «Ліга юридичних технологій та інновацій» на підставі договору про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024.
Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. З вказаних вище наданих адвокатом документів слідує, що предметом наданої правничої допомоги є: аналіз кредитної справи та формування юридичного висновку; підготовка та направлення повідомлення відповідачу про оплату заборгованості (досудова вимога); збір доказів, перевірка, друк та належне засвідчення копій письмових та електронних доказів та підготовка позовної заяви.
Проаналізувавши кожну складову наданої адвокатом правової допомоги на предмет її обґрунтованості і розумності, суд керуючись принципами справедливості та пропорційності, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, тобто відповідністю понесених витрат, складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги, а також співмірності цих витрат із ціною, конкретних обставин справи, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення заяви та стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.
Щодо судового збору
Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2?422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 11.12.2025 (а.с. 88 зворотна сторона).
Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Таліон плюс» підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2?422 грн 40 коп.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» заборгованість за кредитним договором № 357583815 від 09 серпня 2024 року у розмірі 27 297 (двадцять сім тисяч двісті дев`яносто сім) грн 76 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору та 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Ім`я (найменування) сторін:
- позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», місце знаходження: вул. Жабинського, буд. 13, м. Чернігів, Чернігівська область, 14017, ЄДРПОУ 39700642;
- відповідач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Заочне рішення складено та підписано суддею 09.02.2026. 
Суддя