ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/23767/25 пров. № А/857/54228/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Носа С.П.;
суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/23767/25 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу,-
суддя у І інстанції Крутько О.В.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2025 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом, в якому просила:
визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/01/ПС/01;
визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/01/ПС/02;
визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/01/ПС/03;
визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/01/ПС/04;
визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/01/ПС/05;
визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/01/ПС/06;
визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/01/ПС/07.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу повернуто позивачеві.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції виходячи з мотивів викладених у апеляційній скарзі.
Апелянт свої вимоги обгрунтовує тим, що ним дотримано вимоги Положення про ордер від 12.04.2019 та порядку ведення реєстру ордерів, оскільки вказівка в ордері у графі «назва органу, в якому надається правова допомога» про те, що правова допомога надається «у судових органах, зокрема, судах усіх інстанцій та юрисдикцій», є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси у зазначених судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів, а тому є достатньою для висновку про наявність в адвоката повноважень діяти від імені сторони у справі. Крім того, наголошує, що суд першої інстанції послався на постанови Верховного Суду, які вже не є релевантними у цьому випадку. Також просить стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
На підставі частини 2 статті 312 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
За змістом частини четвертої статті 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Відповідно до частини другої статті 26 Закону №5076-VI ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 затверджено Положення про ордер на надання правничої допомоги (далі - Положення № 41).
Згідно з пунктом 4 Положення № 41 ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.
Відповідно до пункту 9 Положення № 41 ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом (власноручно або електронним підписом) та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності).
Відповідно до пункту 12.4 Положення № 41 ордер містить наступні реквізити і серед іншого, назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу, так і назва групи органів, визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, «судові органи», «органи державної влади», «органи місцевого самоврядування», «органи досудового слідства», «правоохоронні органи» тощо).
Пунктом 3 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
У цій справі суд першої інстанції повернув позовну заяву, оскільки вважав, що адвокат Каблак Юрій-Іван Петрович, який її підписав, не підтвердив свої повноваження. Такі висновки суду першої інстанції були мотивовані тим, що в ордері серії ВС №1420817 від 02.12.2025 в графі «назва органу, у якому надається правова допомога» вказано: «у судових органах, зокрема, судах усіх інстанцій та юрисдикцій». Водночас, суд зазначив, що такий реквізит ордеру на надання правової допомоги як назва органу, у якому надається правова допомога адвокатом - є обов`язковим, а враховуючи зміст поняття «назва органу…», в ордері має бути зазначена конкретна назва такого органу, зокрема, у даному випадку «Львівський окружний адміністративний суд».
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Верховний Суд неодноразово вирішував питання прийнятності ордеру як документа, що підтверджує повноваження адвоката, у разі, коли в ньому замість найменування конкретного органу (суду), у якому надається правова допомога, зазначено загальне найменування системи органів, зокрема «суди України» чи інші подібні загальні найменування органів / установ.
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 826/17175/18 зазначено, що:
- під назвою органу розуміють як безпосередньо назву конкретного органу, так і назву групи органів, визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, «судові органи», «органи державної влади», «органи місцевого самоврядування», «органи досудового слідства», «правоохоронні органи» тощо);
- зазначення в ордері, що правова допомога надається «в судових органах» є достатнім для висновку про наявність у адвоката повноважень діяти від імені сторони у справі;
- вимога судів зазначати в ордері найменування конкретного суду є надмірно формалізованою і створює невиправдані перешкоди для звернення до суду.
Подібна за змістом правова позиція послідовно викладалася Верховним Судом у постановах від 9 жовтня 2020 року у справі № 460/1726/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 280/2788/20, від 8 лютого 2023 року у справі № 640/30856/21, від 17 серпня 2023 року у справі № 600/4282/22-а, від 15 травня 2024 року у справі № 520/14924/23 та інших.
Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що матеріали справи свідчать, що ордер, доданий до позовної заяви на підтвердження повноважень адвоката Каблака Юрія-Івана Петровича діяти від імені Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , містить формулювання, що він виданий на представництво інтересів у «у судових органах, зокрема, судах усіх інстанцій та юрисдикцій».
Тобто, занадто вузьке тлумачення вимоги до ордеру адвоката, як-то «назва органу», породжує надмірний формалізм та негативно впливає на реалізацію позивачем своїх прав на звернення до суду з позовною заявою, оскільки вказівка у наданому ордері, що адвокат діє в інтересах клієнта у «у судових органах, зокрема, судах усіх інстанцій та юрисдикцій» дає змогу встановити орган, як місце здійснення діяльності адвоката - суди, їх інстанцію та юрисдикцію - усі.
Варто зауважити, що Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
Тож, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», 35787/03, п. 29).
Також суд звертає увагу, що суд першої інстанції помилково послався на постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/939/18 та від 05 червня 2019 у справі № 9901/847/18, адже їх висновки стосуються Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року №36, яке втратило чинність з 12 квітня 2019 року, у зв`язку з набранням чинності Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженим рішенням Рада адвокатів України від 12 квітня 2019 року 41.
Суд першої інстанції не звернув увагу на нерелевантність зазначених постанов Великої Палати Верховного Суду у справах № 9901/847/18 та № 9901/939/18 до спірних правовідносин, не врахував норм нової редакції Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для застосування положень пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
За цих умов, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а висновки суду про наявність підстав для повернення позову передчасними.
Щодо вимоги апеляційної скарги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється за наслідками розгляду справи в залежності від задоволених та відмовлених позовних вимог. Оскільки рішення по суті заявлених позовних вимог на момент розгляду апеляційної скарги на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/23767/25 не винесено, то вимога апеляційної скарги про розподіл судових витрат є передчасною.
Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити. 
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/23767/25 скасувати, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук