Справа № 420/40485/24 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСТОУН КИЇВ» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, 

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСТОУН КИЇВ» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 29.11.2024 № UA500090/2024/000039/2.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що в оскаржуваному рішенні у графі 33 відповідач зазначає розбіжності, які, на його думку, унеможливили митне оформлення задекларованих товарів за основним методом і стали підставою для здійснення коригування митної вартості. При цьому, як вказав позивач, зауваження відповідача переважно ґрунтуються на сумнівах стосовно достовірності та правдивості вказаних відомостей. Позивач зазначив, що товариство під час митного оформлення надало усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого Товариством товару та протиправність оскаржуваного рішення.
Ухвалою від 01.01.2025 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 16.01.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання Одеської митниці про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.
Від Одеської митниці надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач вказав, що оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) від 29.11.2024 №24UA500090012304U5, містились розбіжності, та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, зазначені обставини у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МКУ були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
До суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.
До суду від представника відповідача надійшли заперечення, згідно яких представник, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просить суд відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСТОУН КИЇВ» (Україна) уклало з компанією «E Stone Seramik Dis Ticaret Anonim Sirketi» (Туреччина) (далі - Продавець) зовнішньоекономічний контракт на поставку товарів від 13.08.2024 № 13082024 на поставку в Україну товару: керамічну продукцію (керамічна плитка, фризи та декори), плити з каменю, бруківку, бордюри, сходини і інші товари з натурального і штучного каменю. Протягом терміну дії Контракту Товар постачатиметься партіями. Кількість, асортимент, ціна на кожну позицію Товару, вартість поставки, умови постачання, умови оплати та вантажоодержувач, якщо він відрізняється від Покупця, кожної партії Товару зазначаються у товаросупровідних документах: інвойсі (п.3).
У подальшому, Продавцем відповідно до умов даного зовнішньоекономічного Контракту, Додатку від 15.08.2024 №1 до контракту на поставку товарів від 13.08.2024 № 13082024, рахунків-фактур (інвойсів) від 06.11.2024 №EST2024000000173 та від 11.11.2024 № EST2024000000176 здійснено поставку Позивачу товару: «Плитка керамічна (з керамограніту) оздоблювальна для мостіння і покриття підлоги, печей, камінів або стін з коефіцієнтом поглинання води не більше 0,5 мас.%: -FSZ Princess Light Grey (Martins Marble Light) 60x60x0,7cm VE5/160, арт. 4330542121151 - 230,4 м2; -FSZ Salamanca Gassano 60x120x0,7cm VE3/90, арт. 4330542119059 - 388,8 м2; -FSZ Miracle 60x120x0,7cm VE3/90, арт. 8 681575058119 - 972 м2; -FSZ Fortuna 60x120x0,7cm VE3/90, арт. 8681575072474 - 259,2 м2; -FSZ Princess Dark Grey (Martins Marble Dark) 60x60x0,7cm VE5/160, арт. 4330542121137 - 172,8 м2; -FSZ Canyon Grigio 60x120x0,7cm VE3/90, арт. 8681575066169 - 648 м2; -FSZ Darkness 60x120x0,7cm VE3/90, арт. 8692844918072 - 972 м2; -FSZ Bellatrix 60x120x0,7cm VE3/90, арт. 8697497115366 - 972 м2; -FSZ Princess Dark Grey (Martins Marble Dark) 60x120x0,7cm VE3/90, арт. 8681575066046 - 648 м2; -FSZ Gaios 60x120x0,7cm VE3/90, арт. 8681575057938 - 1296 м2; -FSZ Amazoniite 60x120x0,7cm VE3/90, арт. 868157506985 - 3110,4 м2; -FSZ Calacatta Goldie 60x120x0,7cm VE3/90, арт. 8681575064592 - 648 м2; -FSZ Darkness 60x120x0,7cm VE3/90, арт. 8692844918072 - 518,4 м2.» (далі – Товар).
Для здійснення митного оформлення ввезеного в режимі «імпорт» та випуску товару у вільний обіг декларантом Позивача до Одеської митниці подано електронну митну декларацію (далі - ЕМД) від 29.11.2024 №24UA500090012304U5, в якій задекларовано вищевказаний Товар (гр. 31). 
Митна вартість Товару заявлена декларантом Позивача за основним методом відповідно до п.1 ч.1 ст.57 та ст. 58 Митного кодексу України (далі - МКУ) за ціною договору у розмірі 3498291,96 грн. (ціна інвойсів 71854,56 Євро за 10836 кв.м (30525,12 Євро+41329,44 Євро), що за курсом НБУ складає 3151727,82 грн з додаванням транспортних витрат 346564,14грн), що відповідає – 7,36 Євро/кв.м та 0,45 Євро/кг. Додаткова одиниця виміру підтверджується даними гр. 41 ЕМД «Додаткові одиниці», в якій зазначено код одиниці вимірювання « 055», що означає квадратний метр та через дріб вказана кількість квадратних метрів Товару, « 10836», що підтверджується інвойсами від 06.11.2024 №EST2024000000173 та від 11.11.2024 №EST2024000000176.
Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з ЕМД від 29.11.2024 №24UA500090012304U5 надано наступні документи, що підтверджується даними гр.44:
1. (код 0003) Сертифікати якості б/н від 06.11.2024 та від 11.11.2024;
2. (код 0271) Пакувальні листи б/н від 06.11.2024 та від 11.11.2024;
3. (код 0380) Рахунки-фактури (інвойси) №EST2024000000173 від 06.11.2024 та №EST2024000000176 від 11.11.2024;
4. (код 0725) Коносаменти № AKKALI24023604SRV від 23.11.2024 та №AKKALI24024047SRV від 23.11.2024;
5. (код 0861) Сертифікати про походження товару № C 1080494 від 23.11.2024; № C1080500 від 06.11.2024;
6. (код 3000) Е-Фактури №EST2024000000173 від 06.11.2024; №QF32024000003073 від 05.11.2024; №SF32024000003837 від 09.10.2024; №SF32024000003838 від 09.10.2024; №EST2024000000176 від 11.11.2024; №QF32024000003110 від 11.11.2024; 
7. (код 3004) Рахунки-фактури про надання транспортних послуг № 050136 від 27.11.2024; № 050137 від 27.11.2024;
8. (код 3007) Довідки про транспортні витрати № 6752 від 27.11.2024; № 6753 від 27.11.2024;
9. (код 3014) Прайс-листи від постачальника б/н від 01.11.2024;
10. (код 4100) Зовнішньоекономічний договір №13082024 від 13.08.2024;
11. (код 4103) Додаток №1 від 15.08.2024 до контракту;
12. (код 4207) Договір про надання брокерських послуг № 2608/24 від 26.08.2024;
13. (код 4301) Договір про перевезення № 1918-Т/24 від 09.10.2024; Протокол узгодж. розбіжн. до Договору №1918-Т/24 від 09.10.2024;
14. (код 9000) Комерційні пропозиції від 29.10.2024;
15. (код 9610) Копії митних декларацій країни відправлення №24351900EX00196085 від 06.11.2024; №24351900EX00199596 від 11.11.2024.
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів Відповідачем 29.11.2024 направлено електронне повідомлення №1548094, відповідно до якого Відповідачем виявлені розбіжності у наданих документах, які, на думку Відповідача, впливають на числове значення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:
«Відповідно до Розділу ІІІ «Митна вартість товарів та методи її визначення», глави 9, статті 52-64 Митного кодексу України, затвердженого Законом України від 13.03.12 № 4495-VI, до митного оформлення для підтвердження митної вартості товарів, що була визначена декларантом за основним методом визначення митної вартості були подані наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 13.08.2024 № 13082024, рахунки-фактури (інвойси) від 06.11.2024 № EST2024000000173, від 11.11.2024 № EST2024000000176, коносаменти від 23.11.2024 AKKALI24023604SRV, AKKALI24024047SRV, сертифікати про походження від 06.11.2024 № C 1080494, від 11.11.2024 № C 1080500 та інші. Відповідно до частини першої ст. 337 Митного кодексу України (далі - МКУ) перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені МКУ. 
Згідно частини п`ятої ст. 54 МКУ Митні органи України мають право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документу чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості товарів. Згідно частини другої ст. 52 МКУ декларант зобов`язаний подавати у митні органи України достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У зв`язку із тим, що подані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:
1. до митного оформлення надана копії митних декларацій країни відправлення від 06.11.2024 № 24351900EX00196085, від 11.11.2024 №24351900EX00199596 в яких зазначений інший транспортний засіб в країні відправлення та інші номера Е-фатур, ніж зазначений у графах 21 та 44 ЕМД;
2. у поданих до митного оформлення коносаментах від 23.11.2024 AKKALI24023604SRV, AKKALI24024047SRV вказано «freight and charges», при цьому не надані документи, що підтверджують сплату за вантажний збір та транспортування. Таким чином, виникли підстави вважати, що в наданих документах зазначені помилкові або недостовірні відомості, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та потребують уточнення.
Згідно п.5 ст.54 МКУ митний орган має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документу чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Згідно п.2 ст.52 МКУ декларант зобов`язаний подавати у митні органи достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. З огляду на вищевикладене, відповідно до п.3 ст.53 МКУ для підтвердження заявленої митної вартості декларант або уповноважена ним особа зобов`язані (за наявності) протягом 10 календарних днів надати такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;
7) калькуляцію витрат;
8) комерційний документи (інвойс) між нерезидентами. Згідно з п.6 ст.53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. 
Митним органом також було роз`яснено, що декларант або уповноважена ним особа (у відповідності до частини 6 статті 53 МКУ) за декларанта забов`язана надати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару протягом 10 днів».
Декларантом додатково подано лист від 29.11.2024 №29/11-1, який містить роз`яснення щодо зауважень Відповідача, що містяться в його повідомленні №1548094 від 29.11.2024.
29.11.2024 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA500090/2024/000039/2, у п. 33 якого зазначено:
1) до митного оформлення надана копії митних декларацій країни відправлення від 06.11.2024 № 24351900EX00196085, від 11.11.2024 № 24351900EX00199596, в яких зазначений інший транспортний засіб в країні відправлення та інші номера Е-фатур, ніж зазначений у графах 21 та 44 ЕМД;
2) у поданих до митного оформлення коносаментах від 23.11.2024 AKKALI24023604SRV, AKKALI24024047SRV вказано «freight and charges», при цьому не надані документи, що підтверджують сплату за вантажний збір та транспортування.
Відповідно до Рішення про коригування митної вартості товарів від 29.11.2024 №UA500090/2024/000039/2 вартість Товару з 7,36 Євро/кв.м була скоригована Відповідачем до 9,7831 євро/кв.м. Відповідно митна вартість товару, що була зазначена декларантом (гр.28 рішення) у розмірі 79755,69 Євро (3498291,96 грн. гр..47 ЕМД від 29.11.2024 №24UA500090012304U5), була скоригована Відповідачем (гр.30 рішення) до 106009,67 Євро (3501051,18 грн. гр. 47 ЕМД №24UA500090012398U2 від 02.12.2024) із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товару.
Позивач задекларував зазначену партію Товару, а Відповідач оформив та випустив Товар у вільний обіг за ЕМД №24UA500090012398U2 від 02.12.2024.
Загальна різниця митних платежів від митної вартості, визначеної Позивачем та скоригованої Відповідачем, склала 299748,64 грн (ввізне мито 57643,97 грн та ПДВ 242104,67 грн), що й складає ціну позову. Розрахунок різниці в митних платежах зазначено в графах 47 «Нарахування платежів» та 47 “В” “Подробиці розрахунків” зазначеної вище ЕМД (спосіб платежу « 055»).
Позивач вважає рішення про коригування митної вартості товарів від 29.11.2024 №UA500090/2024/000039/2 прийнятим в порушення норм чинного законодавства, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить наступного.
Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
У відповідності до частини 3 статті 318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статтею 50 Митного кодексу України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.
При декларуванні товару позивач визначив його митну вартість, виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно умов контракту, інвойсів та інших документів постачальника.
Згідно з частиною 1 статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 встановлений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до частин 1, 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1-3 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Також згідно з частиною 6 вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 по справі № 815/5791/17.
Із матеріалів справи суд встановив, що з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів позивач подав до відповідача повний пакет документів для підтвердження визначеної ним митної вартості товару, передбачений статтею 53 Митного кодексу України.
Відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Проте суд критично оцінює зазначені висновки відповідача з огляду на таке.
Щодо посилань відповідача у спірному рішенні на те, що до митного оформлення надана копія митної декларації країни відправлення від 06.11.2024 № 24351900EX00196085, від 11.11.2024 №24351900EX00199596, в якій зазначений інший транспортний засіб в країні відправлення та інші номера Е-фактур, ніж зазначений у графах 21 та 44 ЕМД, суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що копія митної декларації країни відправлення не зазначена у ч. 2 ст. 53 МКУ, як обов`язковий документ, який підтверджує заявлену митну вартість.
Суд погоджується з позивачем, що E-Fatura це електронний рахунок-фактура, який використовується в Туреччині для документування комерційних транзакцій. Вона проходить через електронну систему, що забезпечує її верифікацію та підтвердження податковими органами. Після того, як E-Fatura була створена і відправлена, її зміст не може бути змінений без створення нової версії. Це забезпечує цілісність даних і запобігає підробкам. У контексті експорту з Туреччини, E-Fatura служить підтвердженням вартості товарів, а також документує умови поставки і відповідність товарів митним вимогам.
Таким чином, E-Fatura від 06.11.2024 №/24243160110886038868606/1, зазначена у графі 44 митної декларації країни відправлення від 06.11.2024 №24351900EX00196085, та E-Fatura від 11.11.2024 №/24243160110886038958054/1, зазначена у графі 44 митної декларації країни відправлення від 11.11.2024 №24351900EX00199596, містять інформацію, призначену для турецьких митних органів і читається наступним чином:
VEKALET: Довіреність
NOTERL: Нотаріальна контора
AKBANK-GUNDOGDU SUBESI: Відділення AKBANK-GUNDOGDU
IML: Imalatgi Finna (Виробник) «QUA GRANITE VE HAYAL YAPI URUNLERI SAN. TIC.
A. S.»; «Bien Yap? Urunleri Sanayi Turizm Ve Ticaret A.S.»
VN: Vtrgi Numarasi (Податковий номер) 4600467618
TPS-E- Fatura Var: Документ є електронною накладною (е- Fatura) в системі TPS (Taxpayer Processing System) від 06.11.2024 №/24243160110886038868606/1; від 11.11.2024 №/24243160110886038958054/1 (відповідно): номер експортної транзакції в системі TPS, цифра після косої риски – порядковий номер номенклатури у документах TPS-Kripto Numaras? Var: Документ має криптографічний номер або код.
Таким чином, цифрові значення №/24153097211086058156937/1 та №24153097211086058322200/1, вказані в 44 графі митної декларації країни відправлення означають номер експортної транзакції в системі TPS і не стосуються митної вартості товарів та не можуть вважатися розбіжностями в числових значеннях заявленої митної вартості товарів.
Щодо зауважень митного органу про не надання документів, що підтверджують сплату за вантажний збір та транспортування, суд зазначає таке.
Згідно з умовами Договору № 1918-Т/24 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення в контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів від 09.10.2024 року та Протоколу Узгодження Розбіжностей від 09.10.2024 до Договору № 1918-Т/24 від 09.10.2024 Експедитор (ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК»): 3.1.2. Укладає від свого імені договори з портами, перевізниками, складами, судноплавними компаніями, їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, збереження вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги, в т.ч. переупакування, перемаркування, ремонт тари, завантаження та розвантаження контейнерів, відбір проб та зразків, зважування, фумігацію, дезактивацію, визначення кількості та якості, сертифікацію та страхування вантажів і контейнерів. А також має право укладати договори з брокерськими компаніями, щодо послуг митного оформлення вантажів. Проводить розрахунки з ними, сплачує мито, збори та інші обов`язкові платежі за рахунок коштів Клієнта».
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що експедитор може підбирати найкращих постачальників послуг, які відповідають вимогам конкретної логістичної операції, зокрема, за ціною, термінами доставки та іншими критеріями надійності.
При цьому, всі фінансові розрахунки між ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» та іншими особами, а також будь-які домовленості щодо ціноутворення та термінів оплати не стосуються ТОВ «ЄВРОСТОУН КИЇВ», оскільки це є внутрішньою господарською діяльністю ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» та стосуються виключно компетенції та відповідальності ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК».
Також, фінансова діяльність ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» є комерційною інформацією і підпадає під визначення комерційної таємниці, що захищається законодавством.
З матеріалів справи вбачається, що вказана партія товару поставлялась на умовах згідно міжнародних торговельних правил «ІНКОТЕРМС 2010» FOB TR Ізмір, що підтверджується даними інвойсу, копією декларації країни відправлення та комерційною пропозицією.
Базис поставки FOB, визначений в Міжнародних торговельних правилах «Інкотермс 2010», визначає, що на умовах FOB поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки у випадках перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом.
Враховуючи умови поставки FOB TR Ізмір, декларантом до заявленої ціни додано всі складові, що передбачені ч.10 ст.58 МКУ, та на підтвердження числових значень 346564,14грн, заявлених у декларації митної вартості, надано: договір перевезення №1918-Т/24 від 09.10.2024, укладений Позивачем з ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК»; Протокол узгодж. розбіжн. до Договору №1918-Т/24 від 09.10.2024; довідки про транспортні витрати ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» від 27.11.2024 № 6752 на суму 148341,78 грн. (без ПДВ) та № 6753 на суму 198222,36 грн. (без ПДВ) та рахунки ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» від 27.11.2024 №050136 та №050137, якими повністю підтверджується така складова заявленої митної вартості, як транспортування товару до пункту пропуску "Чорноморський морський порт».
Слід зазначити, що рахунки ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» від 27.11.2024 №050136 та №050137 містять посилання як на договір перевезення №1918-Т/24 від 09.10.2024, так і на номери контейнерів, зокрема: GCNU1203258/211/1; CIPU2017545/211/1; CIPU2017463/211/1; SKIU2294766/211/1; CAAU2205890/211/1; UETU2325455/211/1; TCKU3162876/211/1, що повністю відповідає даним, заявленим декларантом в гр.31 ЕМД.
Таким чином, вказані обставини не впливають на визначення митної вартості поставлених товарів, а відтак не можуть бути підставою для її коригування.
Щодо посилань в оскаржуваному рішенні на джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, суд зазначає наступне.
Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації баз даних, зокрема, АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС Держмитслужби України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Наведена позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду в аналогічних (подібних) правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 280/1824/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 1.380.2019.001657, від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а та від 08.02.2019 року у справі № 825/648/17 тощо.
При цьому, слід зазначити, торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, і безліч обставин можуть впливати на ціну товару (характеристика товару, виробник, торговельна марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Суд звертає увагу, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованих позивачем товарів від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України та наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 808/9123/15.
Таким чином, дослідивши надані позивачем для митного оформлення документи, копії яких містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивач надав усі документи, необхідні для визначення митної вартості, документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.
У свою чергу, відповідач не підтвердив належними доказами обставин надання неповних відомостей, а також існування розбіжностей, неточностей, які б впливали на рівень митної вартості товарів, ознак підробки цих документів або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 3597 грн.
Тому, задовольняючи позов, суд стягує з Одеської митниці на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3597 грн.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Так, у поданій позовній заяві позивач зазначає, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складає 17568,00 грн.
При цьому, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав:
- договір про надання послуг із правових питань № 17102024 від 17.10.2024, укладений між позивачем та ТОВ «ЕКСІМ БРОК ЦЕНТР»;
- рахунок на оплату № 122 від 18 грудня 2024 року;
- платіжну інструкцію № 351 від 26 грудня 2025 року на суму 17 568,00 грн.;
- розрахунок № 122 використаного часу, гонорару та поточних витрат до Договору про надання послуг з правових питань № 17102024 від17.10.2025.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати, що належать сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI).
Відповідно до ч. 3 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Згідно з п. 1, 2, 6 ч. 1, 2 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Частиною 3 статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року З`їздом адвокатів України.
Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. При цьому суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом з тим суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).
Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).
Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.
У відповідності з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 17568,00 грн. не є спів мірними зі складністю справи і наданими адвокатом послугами.
Суд також враховує, що стягнення витрат у заявленому позивачем розмірі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат, у зв`язку із чим суд вважає, що обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правничої допомоги у цій справі є сума 5000 грн, оскільки такий розмір гонорару є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих послуг, витраченим адвокатом часом.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру судових витрат до 5000 грн.
Отже, загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача, становить 8597 грн (3597 грн +5000 грн).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 132, 134, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,  
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСТОУН КИЇВ» (адреса: вул. Глибочицька, буд.40, м. Київ, 04052, код ЄДРПОУ 45152354) до Одеської митниці (адреса: вул. Лип Івана та Юрія, буд.21А, м. Одеса, 65078, код 45152354) – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 29.11.2024 № UA500090/2024/000039/2.
Стягнути з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСТОУН КИЇВ» судові витрати у розмірі 8597 грн (вісім тисяч п`ятсот дев`яносто сім гривень). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів