ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.01.2026 Справа № 914/3136/25 
Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б., розглянувши справу
за позовом: Приватного підприємства «ТД ТРИЗУБ»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонях»
про: стягнення 633 529,83 грн.

представники
позивача: Лобода Ю.П.,
відповідача: не з`явився, 
ВСТАНОВИВ
09.10.2025р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «ТД ТРИЗУБ» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонях» про стягнення 633 529,83 грн.
13.10.2025р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, ухвалив: вищевказану позовну заяву залишити без руху; надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, а саме: 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.
20.10.2025р. на адресу суду від позивача надійшла уточнена позовна заява з додатками (вх.№27807/25).
27.10.2025р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження; судове засідання призначити на 26.11.2025р.; явку представників учасників справи у судове засідання визнано обов`язковою.
Хід справи викладено в ухвалах суду і відображено в протоколах судових засідань.
14.01.2026р. через систему «Електронний суд» позивач подав заяву, в якій просить долучити до матеріалів справи докази підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу (вх.№1132/26).
Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, строк розгляду справи, судом, в межах наданих йому повноважень, створені усі належні умови для надання доказів сторонами по справі.
Станом на 28.01.2026р. від відповідача письмового відзиву на позовну заяву до суду не надходило, як і не надходило будь-яких заяв чи клопотань по справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Суть спору та правова позиція учасників справи.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині оплати поставленого позивачем товару, зокрема, тим, що відповідачем не здійснено оплату за отриманий товар в повному обсязі та у встановлені договором строки.
Відповідач не заперечив щодо стягнення заборгованості за договором поставки, відзиву не подав.
За результатами дослідження наданих доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:
Між Приватним підприємством «ТД ТРИЗУБ» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сонях» (покупець) укладений договір поставки № 02-25/08/2025-11 від 25.08.2025р., відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця металопродукцію в терміни і на умовах, встановлених у договорі або специфікації, а покупець зобов`язується сплатити вартість товару і прийняти його відповідно до умов договору або специфікації.
Найменування товару, асортимент, якість, кількість, ціна одиниці і загальна сума товару, вказуються у видаткових накладних, що є невід`ємними частинами договору, також узгодження таких даних можливе шляхом підписання специфікацій та виставлення рахунків, факт оплати яких буде підтвердженням узгодження ціни та асортименту товару (п. 1.2 договору).
Згідно п. 3.1, 3.3 договору загальна сума договору, складає загальну суму усіх видаткових накладних, що додаються до нього, які є невід`ємною частиною договору. Оплата робиться в наступному порядку: - покупець по кожному постачанню товару робить 100% передоплату за товар, що поставляється; - інші умови оплати можуть бути узгоджені сторонами шляхом підписання специфікації.
Відповідно до п. 4.1 договору, товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем з моменту видачі і підписання видаткової накладної з урахуванням особливостей, вказаних у договорі.
Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2025р., а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами (п. 9.1 договору).
Сторонами було підписано специфікацію №1 від 26.08.2025р., в якій визначено асортимент, кількість та вартість товару, зокрема визначено, що поставці підлягає товар загальною вартістю 694 154,34 грн, в тому числі транспортні послуги. Обумовлено відстрочку платежу тривалістю 14 робочих днів з моменту поставки товару на склад покупця.
В підтвердження обставин поставки товару за договором, до матеріалів справи долучено видаткову накладну: № 810 від 29.08.2025р. Видаткова накладна підписана та скріплена печатками обох контрагентів без зауважень. Загальна вартість поставленого товару з урахуванням транспортних послуг становить 694 154,34 грн.
Позивач ствердив про те, що станом на 08.10.2025 рік ТзОВ «Сонях» має заборгованість перед ПП «ТД ТРИЗУБ», в розмірі: 544 154,34 грн. з ПДВ. Звертає увагу на те, що термін оплати згідно специфікації №1 від 29.08.2025р. до Договору 02-25/08/2025-11 від 25 серпня 2025 складає 14 робочих днів та закінчився 13.09.2025р.
Відповідно до 5.2 договору, за прострочення термінів оплати товару, встановлених в цьому договорі і додатках до нього, покупець сплачує постачальникові за весь час прострочення: суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, пеню від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період, за весь час прострочення, 20% річних від суми заборгованості, та штраф у розмірі 15% від суми заборгованості.
Докази здійснення відповідачем оплати за товар, отриманий згідно договору № 02-25/08/2025-11 від 25.08.2025р., суду надані не були.
З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем у встановлений договором строк не виконано свої зобов`язання з оплати за поставлений позивачем товар, позивач звернувся з позовом до господарського суду.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідачем не було виконано грошові зобов`язання на суму 544 154,34 гривень.
Приймаючи до уваги вищенаведене, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 544 154,34 грн. є обґрунтованими.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Розділом 5 договору передбачена відповідальність сторін.
Частиною другою ст. 551 Цивільного України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.
Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно проведеного позивачем розрахунку загальна сума заборгованості за договором поставки, що підлягає стягненню з відповідача становить 633 529,83 грн., з яких: 544 154,34 грн. основного боргу, 7 752,34 грн. - 20 % річних, 81 623,15 грн. штрафу по договору №02-25/08/2025-11 від 25.08.2025р.
Судом здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення 633 529,83 заборгованості за договором поставки та встановлено, що вказані нарахування здійснені у можливих межах, арифметично правильні, з огляду на що вимоги про їх стягнення є правомірними та обґрунтованими.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
За приписами ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У постанові Верховного Суду від 01.06.2023р. у справі № 914/596/22 наголошено на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість. 
Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №1633 від 08.10.2025р. на суму 9 502,95 грн.
Оскільки, позов подано в електронному вигляді, судовий збір понижується на коефіцієнт 0,8. В свою чергу, позивач має право на повернення надмірно сплаченого судового збору у встановленому законодавством порядку.
Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.
Щодо заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з проведенням експертизи (частина 3 статті 123 ГПК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Положення статті 126 ГПК України передбачають, що для цілей розподілу судових витрат суд враховує: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з частиною 5 статті 126 ГПК України, в разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 6 статті 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин 1-3 статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників. 
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020р. у справі №910/4201/19).
У постанові від 11.11.2021р. у справі №910/7520/20 Верховний Суд вказав, що суд має визначити, чи є обгрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України незалежно від відсутності клопотання про зменшення витрат.
Відповідно, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Отже, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).
Суд зазначає, що за змістом положень ГПК України про стягнення вартості послуг адвоката, такі є по-суті оплатою відповідачем наданих послуг з правничої допомоги. І в цьому аспекті оцінка вартості послуг відповідачем не має беззаперечного статусу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
У позовній заяві позивач повідомляв, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката становить 34 822,00 грн.
14.01.2026р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про долучення доказів щодо підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу (вх.№1132/26).
Відповідно до поданої заяви, позивач поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції на суму 34 822,00 грн., що підтверджується, зокрема, наступними документами:
-копія договору про надання правничої допомоги №15 від 01 жовтня 2025 року, яким підтверджується надання адвокатом Бірюковим С.В. правничої допомоги ПП «ТД ТРИЗУБ»; 
-копія акту №15 приймання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом) від 20 грудня 2025 року, яким підтверджується надання адвокатом Бірюковим С.В. та приймання ПП «ТД ТРИЗУБ» правничої допомоги на суму 34 822,00 грн.
Також, матеріали справи містять Ордер, виданий на ім`я адвоката, калькуляцію вартості робіт за договором про надання правової допомоги та звіт, а також платіжні інструкції про оплату таких послуг.
Суд вважає, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 34 822,00 грн з урахуванням всіх аспектів і складності справи, а також час, який би міг витратити адвокат на вивчення матеріалів справи та підготовку заяв по суті справи, як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, не відповідають критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру.
Суд зазначає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 34 822, 00 грн не є співмірними із складністю справи.
Відтак, оскільки стягнення адвокатських витрат у заявленому розмірі не відповідатиме критеріям розумності, необхідності, співмірності, справедливості і становитиме надмірний тягар для відповідача, суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає 15 000, 00 грн. витрат на правову допомогу.
Отже, на підставі викладеного, враховуючи що позовні вимоги задоволено, беручи до уваги право суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, враховуючи баланс інтересів сторін у даному питанні, суд вважає адекватним розміром професійної правничої допомоги, яка може бути покладена на відповідача при розгляді справи, складає розмір 15 000,00 грн.
Керуючись 13, 73-74, 76-79, 86,129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонях» (адреса: Україна, 81162, Львівська обл., Пустомитівський р-н, село Семенівка, вулиця Шевченка, будинок 354; ідентифікаційний код 36769379) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ТРИЗУБ» (адреса: 89412, Україна, Ужгородський р-н, Закарпатська обл., село Оноківці, вулиця Кар`єрна, будинок 25; ідентифікаційний код 45491247) 544 154,34 грн. основного боргу, 7 752,34 грн. - 20 % річних, 81 623,15 грн. штрафу по договору №02-25/08/2025-11 від 25.08.2025р. та 7 602,36 грн. судового збору, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.
3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 02.02.2026р.

Суддя Король М.Р.