Справа № 569/15702/25
1-кп/569/691/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне кримінальне провадженні №42021181110000052 від 24.11.2021 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свяття, Рівненського району, Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, військовослужбовця, раніше несудимого, 
у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Рівне, українки, громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , розлученої, непрацюючої, раніше несудимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України,
В С Т А Н О В И В:
1. Історія провадження
30.07.2025 до Рівненського міського суду Рівненської області надійшли матеріали кримінального провадження №42021181110000052 від 24.11.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою суду від 31.07.2025 у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.
03.09.2025 закінчено підготовче судове засідання, кримінальне провадження призначено до судового розгляду. 
2. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації, на особливий період, обіймаючи посаду водія 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи відповідного передбаченого Законом дозволу (ліцензії) на придбання, носіння та збут бойових припасів з корисливих мотивів, не пізніше 11.11.2022 у невстановлений досудовим розслідуванням місці, незаконно придбав 90-мм ручний протитанковий гранатомет «MATADOR» (RGW90 HH), який відноситься до бойових припасів, що придатний для використання за призначенням (вибуху). 
Про вказаний придбаний 90-мм ручний протитанковий гранатомет «MATADOR» (RGW90 HH), який відноситься до бойових припасів, старший солдат ОСОБА_7 правоохоронні органи не повідомив, добровільно його не здав та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, у невстановленому під час досудового розслідування місці, не пізніше 11.11.2022, при невстановлених обставинах, переніс його до квартири за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , де в подальшому незаконно зберігав його з метою збуту.
В подальшому, 11.11.2022, ОСОБА_7 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, за раніше досягнутою домовленістю із ОСОБА_10 , прибув до місця проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, 11.11.2022 близько 20 год 00 хв, за грошову винагороду в розмірі 1200 (тисячу двісті) доларів США незаконно збув громадянину ОСОБА_10 90-мм ручний протитанковий гранатомет «MATADOR» (RGW90 HH), який відноситься до бойових припасів, що придатний для використання за призначенням (вибуху).
Таким чином, ОСОБА_7 визнається судом винним у незаконному придбанні, носінні, зберіганні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Крім того, ОСОБА_7 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи відповідного передбаченого Законом дозволу (ліцензії) на придбання, носіння та збут бойових припасів з корисливих мотивів, у вересні 2023 року, але не пізніше 26.09.2023, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , перебуваючи в АДРЕСА_3 (більш точного часу та місця в ході досудового розслідування не встановлено), під час штурму позицій російських загарбників, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав шість оборонних осколкових ручних гранат Ф-1, які відносяться до бойових припасів, що придатні для здійснення вибуху, два корпуси оборонних осколкових ручних гранат Ф-1 (споряджених зарядом вибухової речовини), що належать до вибухових речовин, які за наявності засобу підриву, придатні до здійснення вибуху та корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 (споряджений зарядом вибухової речовини), що належить до вибухових речовин, який за наявності засобу підриву, придатний до здійснення вибуху. 
Про вказані придбані шість оборонних осколкових ручних гранат Ф-1, які відносяться до бойових припасів, що придатні для здійснення вибуху, два корпуси оборонних осколкових ручних гранат Ф-1 (споряджених зарядом вибухової речовини), що належать до вибухових речовин, які за наявності засобу підриву, придатні до здійснення вибуху та корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 (споряджений зарядом вибухової речовини), що належить до вибухових речовин та який за наявності засобу підриву, придатний до здійснення вибуху, старший солдат ОСОБА_7 правоохоронні органи не повідомив, добровільно їх не здав та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, у невстановленому під час досудового розслідування місці, але не пізніше 26.09.2023, при невстановлених обставинах, переніс їх до тамбуру квартири за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , де в подальшому незаконно зберігав їх з метою збуту.
В подальшому, 26.09.2023, ОСОБА_7 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на збут бойових припасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_8 , так як ОСОБА_7 перебував за межами м. Рівне та не міг особисто збути бойові припаси та вибухові речовини, за раніше досягнутою домовленістю про збут між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , використовуючи телефонний зв`язок повідомив ОСОБА_8 про місце зберігання бойових припасів та вибухових речовин в тамбурі квартири за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2 та домовився з ОСОБА_8 про їх продаж ОСОБА_11 за обумовлену суму, яка приїхала для їх купівлі за дорученням ОСОБА_10 . В подальшому ОСОБА_8 , розуміючи, що здійснює збут гранат та корпусів до них, що являються боєприпасами та вибуховими речовинами, взяла їх із обумовленого місця та перебуваючи поблизу місця свого проживання, зокрема 14-го під`їзду, за адресою: АДРЕСА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, 26.09.2023, близько 15 год 40 хв, за грошову винагороду в розмірі 600 (шістсот) доларів США та 2000 (дві тисячі) гривень незаконно збула за попередньою змовою із ОСОБА_8 громадянці ОСОБА_11 шість оборонних осколкових ручних гранат Ф-1, які відносяться до бойових припасів, що придатні для здійснення вибуху, два корпуси оборонних осколкових ручних гранат Ф-1 (споряджених зарядом вибухової речовини), що належать до вибухових речовин, які за наявності засобу підриву, придатні до здійснення вибуху та корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 (споряджений зарядом вибухової речовини), що належить до вибухових речовин, який за наявності засобу підриву, придатний до здійснення вибуху.
Таким чином, ОСОБА_7 визнається судом винним у незаконному носінні, зберіганні, придбанні та збуті бойових припасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на збут бойових припасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_7 , який на той час перебував за межами м. Рівне та не міг особисто збути бойові припаси та вибухові речовини, однак повідомив їй про місце їх зберігання в тамбурі квартири за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2 , а також домовився про суму грошових коштів та особу, якій необхідно їх збути, розуміючи, що здійснює збут гранат та корпусів до них, що являються боєприпасами та вибуховими речовинами, взяла їх із обумовленого місця та перебуваючи поблизу місця свого проживання, зокрема 14-го під`їзду, за адресою: АДРЕСА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, 26.09.2023, близько 15 год 40 хв, за обумовлену між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 грошову суму в розмірі 600 (шістсот) доларів США та 2000 (дві тисячі) гривень незаконно збула за попередньою змовою із ОСОБА_8 громадянці ОСОБА_11 шість оборонних осколкових ручних гранат Ф-1, які відносяться до бойових припасів, що придатні для здійснення вибуху, два корпуси оборонних осколкових ручних гранат Ф-1 (споряджених зарядом вибухової речовини), що належать до вибухових речовин, які за наявності засобу підриву, придатні до здійснення вибуху та корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 (споряджений зарядом вибухової речовини), що належить до вибухових речовин, який за наявності засобу підриву, придатний до здійснення вибуху.
Таким чином, ОСОБА_8 визнається судом винною у збуті бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.
3. Позиції учасників судового провадження
Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вину визнали повністю, підтвердили фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, які їм інкриміновані, що викладені в обвинувальному акті, просили суд здійснювати розгляд з урахуванням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Обвинуваченим роз`яснено та зрозуміло неможливість у подальшому оспорити фактичні обставини в апеляційному порядку.
Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив час, місце та спосіб вчинення кримінальних правопорушень. Вказав, що дійсно придбав ручний протитанковий гранатомет «MATADOR», переніс його до квартири за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , після чого збув вказаний гранатомет за грошову винагороду в розмірі 1200 доларів США за домовленістю малознайомому чоловікові. Крім того, пояснив, що проходячи військову службу, перебуваючи в с. Піщане Чугуївського району Харківської області, під час штурму позицій російських окупантів, знайшов 6 (шість) оборонних осколкових ручних гранат Ф-1, 2 (два) корпуси оборонних осколкових ручних гранат Ф-1 та 1 (один) корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5, які перевіз до квартири за місцем проживання в м. Рівне, після чого за домовленістю з колишньою дружиною ОСОБА_8 здійснили продаж вказаних бойових припасів та вибухових речовин чоловікові, якому він раніше збув гранатомет.
Обвинувачена ОСОБА_8 підтвердила встановленні судом фактичні обставини справи щодо часу, місця та способу вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, пояснила, що спільно з ОСОБА_7 , який на той час перебував за межами м. Рівне та не міг особисто збути бойові припаси та вибухові речовини, однак повідомив їй про місце їх зберігання в тамбурі квартири за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2 , взяла їх із обумовленого місця та перебуваючи поблизу місця свого проживання продала вказані бойові припаси невідомій жінці за 600 доларів США та 2000 гривень. 
Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 звернула увагу суду на позитивні характеристики обвинуваченої, наявність пом`якшуючих обставин, таких як щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність на утриманні малолітньої дитини, у зв`язку з чим вважала за можливе призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України та звільнити обвинувачену від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України.
Прокурор підтримав обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, просив суд, з урахуванням думки обвинувачених, здійснювати розгляд, ураховуючи вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, та обмежитись допитом обвинувачених, висновків судових вибухо-технічних експертиз, дослідженням даних, що характеризують особи обвинувачених, відомостей щодо процесуальних витрат, речових доказів та арештів майна. Прокурор не оспорив фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченими, йому зрозуміло неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, просив призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, а ОСОБА_7 - у виді реального позбавлення волі.
4. Мотиви суду
Положенням ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За приписами ч. 2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України є: повне визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.
Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченими, повідомлення ними фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, заслухавши думки учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та ухвалив обмежитись допитом обвинувачених, дослідженням висновків судових вибухо-технічних експертиз, даних, що характеризують особи обвинувачених, відомостей щодо процесуальних витрат, речових доказів та арештів.
При цьому, суд виходить з того, що обвинувачені розуміють суть пред`явленого обвинувачення, розуміють зміст фактичних обставин справи, які не оспорюють, усвідомлюють неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявили у судовому засіданні. Відтак, у даному випадку у суду відсутні сумніви щодо добровільності й істинності позицій обвинувачених з цього питання.
Крім допиту обвинувачених судом також досліджено висновки судових вибухо-технічних експертиз.
Відповідно до висновку судової вибухо-технічної експертизи №СЕ-19/118-23/75-ВТХ від 14.02.2023 наданий на експертизу об`єкт є 90-мм ручним протитанковим гранатометом «MATADOR» (RGW90 HH), який відноситься до бойових припасів, що придатний для використання за призначенням (вибуху).
Згідно висновку судової вибухо-технічної експертизи №СЕ-19/118-24/533-ВТХ від 04.04.2024 надані на експертизу об`єкти є шістьма оборонними осколковими ручними гранатами Ф-1, які належать до бойових припасів, що придатні для здійснення вибуху.
Відповідно до висновку судової вибухо-технічної експертизи №СЕ-19/118-24/532-ВТХ від 05.04.2024 надані на експертизу об`єкти є двома корпусами оборонних осколкових ручних гранат Ф-1 (споряджених зарядом вибухової речовини), що належать до вибухових речовин, які за наявності засобу підриву, придатні до здійснення вибуху.
За змістом висновку судової вибухо-технічної експертизи №СЕ-19/118-24/531-ВТХ від 05.04.2024 наданий на експертизу об`єкт є корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГД-51 (споряджений зарядом вибухової речовини), що належать до вибухових речовин, який за наявності засобу підриву, придатний до здійснення вибуху.
Таким чином, відповідно до ст. 22 КПК України, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне придбання, носіння, зберігання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, вчинене за попередньою змовою групою осіб. 
Також, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, тобто збут бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
5. Мотиви призначення покарання
Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При визначенні покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.
При визначенні тяжкості кримінальних правопорушень та призначенні покарання суд враховує, що вчинені обвинуваченими кримінальні правопорушення спричинили шкоду відносинам з приводу громадської безпеки, в той час, коли введено воєнний стан на всій території України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність даних правопорушень.
Також суд враховує особу обвинуваченої ОСОБА_8 , а саме те, що вона на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше несудима, офіційно не працює.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
За таких обставин, суд вважає, що покарання обвинуваченій ОСОБА_8 необхідно призначити в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі.
Враховуючи дані про особу ОСОБА_8 , яка є особою молодого віку, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, усвідомила протиправність своєї злочинної поведінки, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а також те, що ОСОБА_8 вказала, що зробила для себе позитивні висновки, має намір виправитись і не вчиняти нових злочинів, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне застосувати вимоги статей 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням.
Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 суд бере до уваги, що він раніше несудимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є військовослужбовцем, негативно характеризується за місцем служби, самовільно залишив розташування підрозділу, в якому проходив службу. 
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та розміру покарання, суд враховує конкретні обставини вчинених ним злочинів, які посягають на громадську безпеку, вчинені з корисливою метою, кількість епізодів злочинної діяльності, його особу, а саме, що він є особою молодого віку, військовослужбовцем, який самовільно залишив військову службу в умовах воєнного стану, що підриває військову дисципліну, розлагодженість дій, спрямованих на захист суверенітету держави та територіальної цілісності в умовах військової агресії рф проти України.
Крім того, суд бере до уваги те, що ОСОБА_7 проходив військову службу у Збройних Силах України, а тому за положеннями і правилами військової служби безумовно розумів протиправність та суспільно небезпечний характер своїх дій та настання шкідливих наслідків у вигляді загрози громадській безпеці та можливість заподіяння значної шкоди життю та здоров`ю громадян.
Суд беручи до уваги зазначені обставини, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства і міру покарання слід призначити у вигляді позбавлення волі в межах санкції кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.
На думку суду, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретним обставинам та наслідкам, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та запобіганню скоєнню ними нових кримінальних правопорушень.
6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Процесуальні витрати
Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат. Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Крім того, згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07 липня 1995 року у справі, в якій засуджено декількох осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Таким чином, відповідно до положень глави 8 КПК України встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат відповідно до положень цієї глави КПК України. У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобов`язаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнені ці витрати з кожного, враховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених.
Судом встановлено, що загальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні  становлять 22514 (двадцять дві тисячі п`ятсот чотирнадцять) гривень 50 (пятдесят) копійок, проте частина витрат стосується виключно обвинувачення ОСОБА_7 , а саме 6815 (шість тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 52 (п`ятдесят дві) копійки в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України, які не можуть покладатися на ОСОБА_8 .
Таким чином, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають розподілу судові витрати в розмірі 15698,98 гривень в рівних долях, що складає 7849 (сім тисяч вісімсот сорок дев`ять) гривень 49 (сорок дев`ять) копійок з кожного обвинуваченого.
З огляду на ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , враховуючи ступінь вини та майновий стан кожного із обвинувачених, суд дійшов висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрат на проведення судових експертиз на загальну суму 14665 (чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят п`ять) гривень, а з обвинуваченої ОСОБА_8 – 7849 (сім тисяч вісімсот сорок дев`ять) гривень 49 (сорок дев`ять) копійок.
Арешти майна
Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема у випадку не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 09.06.2025 накладено арешт на мобільний телефон марки «Pixel 4», ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , 7 тримачів для сім карток «Київстар», 2 тримачі для сім карток «лайфселл», 1 тримач для сім картки «Водафон».
Оскільки зазначений арешт на майно накладався з метою збереження речових доказів, враховуючи, що потреби у використанні як доказів вказаних речей немає, отже вказаний арешт належить скасувати.
Речові докази
Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Враховуючи положення ст. 100 КПК України та Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби Безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010, суд вирішує долю речових доказів наступним чином:
- мобільний телефон марки «Pixel 4», ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , 7 тримачів для сім карток «Київстар», 2 тримачі для сім карток «Лайфселл», 1 тримач для сім картки «Водафон»- повернути ОСОБА_8 ;
- залишки пострілу гранатомета «MATADOR (RGW90 HH)», залишки об`єктів дослідження (уламки), сумку, згортки паперу, першопочаткові упаковки – знищити.
Запобіжні заходи
Згідно з ч. 4 ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 26.11.2025 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 26.01.2026, до обвинуваченої ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 26.01.2026. 
Враховуючи обставини належної процесуальної поведінки обвинувачених під час судового розгляду справи, відсутність нарікань на їхню поведінку з боку суду та сторони обвинувачення, відсутність фактів затягування судового розгляду зі сторони останніх, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу відносно обвинувачених до вступу вироку в законну силу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 373, 374, 615 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
- за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Зарахувати Пясецькому у строк покарання строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 11.06.2025 по 03.08.2025 включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахувати з часу приведення вироку до виконання.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз в сумі 14665 (чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят п`ять) гривень.
ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік. 
На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_8 обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі із застосуванням звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України обчислювати з дня проголошення вироку.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз в сумі 7849 (сім тисяч вісімсот сорок дев`ять) гривень 49 (сорок дев`ять) копійок.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 09.06.2025 на мобільний телефон марки «Pixel 4», ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , 7 тримачів для сім карток «Київстар», 2 тримачі для сім карток «лайфселл», 1 тримач для сім картки «Водафон».
Після набрання вироком законної сили, речові докази:
- мобільний телефон марки «Pixel 4», ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , 7 тримачів для сім карток «Київстар», 2 тримачі для сім карток «Лайфселл», 1 тримач для сім картки «Водафон»- повернути ОСОБА_8 ;
- залишки пострілу гранатомета «MATADOR (RGW90 HH)», залишки об`єктів дослідження (уламки), сумку, згортки паперу, першопочаткові упаковки – знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду.
Суд, на підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку обмежився проголошенням його резолютивної частини. Копію повного тексту вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя Рівненського міського суду       ОСОБА_13