Справа №:755/21446/24
Провадження №: 2/755/104/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" січня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.
при секретарі -   Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позов, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за заявою-договором від 04 лютого 2022 року № 2892332-013 про надання кредиту готівкою на власні потреби у розмірі 421 110,19 грн та судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 січня 2022 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено Заяву-договір № 2759300-021 про надання кредиту готівкою на власні потреби за програмою «Зручна готівка Максимуму». Кредитування відповідача здійснювалось на наступних умовах: сума кредиту - 199 939,40 грн, строк кредитування 60 місяців; розмір процентної ставки за користування кредитом: 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 4,9 % щомісячно. Кредитні кошти надано відповідачу у спосіб, визначений у кредитному договорі.
Через неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, станом на 18 вересня
2024 року, загальна заборгованість за заявою договором від 12 січня 2022 року № 2759300-021 складає 421 110,19 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 234 928,72 грн, заборгованість за відсотками - 37,90 грн, заборгованість за комісією - 186 143,57 грн.
З огляду на викладене позов просили задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за заявою-договором від 04 лютого 2022 року № 2892332-013 про надання кредиту готівкою на власні потреби у розмірі 421 110,19 грн та судові витрати.
В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2024 року позовну заяву повернуто суб`єкту звернення у зв`язку із відсутністю документів на підтвердження повноважень представника діяти у порядку само представництва юридичної особи.
Постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2025 року скасовано ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2024 року, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам роз`яснено їх процесуальні права та встановлено процесуальні строки. 
У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подала. Конверт з ухвалою про відкриття провадження, що двічі направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача повернувся до суду не врученим з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі
№ 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Верховний Суд у постанові від 11 червня 2021 році у справі № 2-6236/11 сформулював висновок, за яким у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Також 01 жовтня 2025 року на офіційному веб-сайті Судової влади України розміщено оголошення про розгляд Дніпровським районним судом міста Києва цивільної справи № 755/21446/24 за позовом АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідачеві роз`яснено процесуальні права та встановлено процесуальні строки.
Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.
З матеріалів справи встановлено, що 12 січня 2022 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено заяву-договір про надання споживчого кредиту №2759300-021, відповідно до умов якого позичальник просив надати кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (пункт 1.1 договору).
Сторони погодили такі умови кредитування: тип кредиту - кредит на власні потреби/кредит на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі; загальна сума кредиту - 199 939,40 грн; комісія за надання кредиту 4,9 %, що складає 9 339,40 грн; сума кредиту без комісії за надання кредиту: 190 600,00 грн; кредитні кошти перераховуються на поточний рахунок; строк кредиту - 60 місяців; проценти за користування кредитом: 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредиту - 4,9 % щомісячно (пункт 1.2.1 -1.2.6, 1.2.9, 1.4 заяви-договору).
В свою чергу, банк зобов`язувався надати позичальнику на умовах цієї заяви-договору кредит, шляхом зарахування коштів у сумі, визначеній в пункті 1.1.1, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України: на власні потреби у сумі 199 939,40 грн на поточний рахунок в АТ «Таскомбанк» (пункт 1.11 заяви-договору). Цією заявою-договором позичальник доручив банку проводити договірне списання коштів з його поточного рахунку на сплату комісії у відповідності до пункту 1.1.3. цієї заяви-договору.
Згідно з пунктом 5.1 заяви-договору для виконання зобов`язань за цією заявою-договором банк відкриває рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення будь-якої заборгованості за цією заявою-договором в АТ «Таскомбанк». Позичальник розуміє, що списання платежів з рахунку, вказаному в пункті 4.1 здійснюватиметься в порядку та строки, передбачені графіком платежів згідно додатку № 1 до цієї заяви-договору та в черговості, передбаченій ДКБО (пункт 5.2 заяви-договору). У всьому іншому, що не передбачено цією заявою-договором, сторони керуються умовами ДКБО.
Підписанням заяви-договору ОСОБА_1 підтвердила, що отримала від банку свій примірник цієї заяви-договору № 2759300-021 про надання кредиту на власні потреби від 12 січня 2022 року, а також Графік платежів з обчисленням загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та Паспорт споживчого кредиту в день укладення заяви-договору, повідомлення про включення її персональних даних до бази персональних даних позичальників банку, а також відомості про її права, визначені Законом України «Про захист персональних даних».
До матеріалів справи також долучено Додаток № 1 до заяви договору від 12 січня 2022 року
№ 2759300-21 про надання споживчого кредиту, що є Графіком платежів з обчисленням загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Зазначено, що чиста сума кредиту складає 190 600,00 грн, комісія за надання кредиту - 9 339,40 грн, загальна сума кредиту за договором - 199 939,40 грн, реальна процентна ставка - 120,23 % річних, загальна вартість кредиту - 797 151,42 грн. У графіку відображено інформацію про розмір щомісячного платежу за кредитом, а також встановлено розмір щомісячного платежу за додаткові та супутні послуги банку (за обслуговування кредитної заборгованості) - 9 797,03 грн, на загальну суму - 587 821,80 грн протягом періоду кредитування.
Також в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка Максимум».
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
З наданих матеріалів вбачається, що між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено укладено заяву-договір від 12 січня 2022 року №2759300-021 про надання споживчого кредиту, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в письмовій формі.
Отже, судом встановлено, що укладений між сторонами договір від 12 січня 2022 року №2759300-021 про надання споживчого кредиту відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання.
Водночас, суд враховує, що до матеріалів справи не долучено копії заяви-договору від 04 лютого 2022 року № 2892332-013 про надання кредиту готівкою на власні потреби, укладеного між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 . 
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Водночас, як уже зазначалося раніше, до матеріалів справи не долучено укладеної між ОСОБА_1 та АТ «Таскомбанк» заяви-договору від 04 лютого 2022 року № 2892332-013 про надання кредиту готівкою на власні потреби, а також доказів надання відповідачеві кредитних коштів саме за кредитним договором від 04 лютого 2022 року № 2892332-013 у заявленому банком розмірі.
Долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 стосується кредитного договору від 12 січня 2022 року № 2759300-021. Також до матеріалів справи долучено виписку за рахунком ОСОБА_1 у АТ «Таскомбанк» НОМЕР_1 . Доказів надання кредитних коштів за заявою-договором від 04 лютого 2022 року № 2892332-013 на вказаний рахунок позивачем також не надано.
За вказаних обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за заявою-договором від 04 лютого 2022 року № 2892332-013 про надання кредиту готівкою на власні потреби, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Таскомбанк», у заявленому банком розмірі - 421 110,19 грн.
У свою чергу, слід зазначити, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до вимог частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті
77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) міститься правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. При цьому, позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника позивача.
Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року по справі 755/18920/18.
За вказаних обставин, а саме у зв`язку з недоведенням позивачем факту укладення між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору у формі заяви-договору від 04 лютого 2022 року
№ 2892332-03 про надання кредиту готівкою на власні потреби, факту надання кредитних коштів з метою доведення виконання умов вищенаведеного договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами за заявою-договором від 04 лютого 2022 року № 2892332-03, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі відсутні.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України у зв`язку відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 549, 550, 611, 613, 615, 627, 629, 631, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Позивач - Акціонерне товариство «Таскомбанк», ідентифікаційний код юридичної особи за ЄДРПОУ 09806443, адреса місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне рішення суду виготовлено 05 січня 2026 року. 

Суддя          О.О. Хромова