ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 681/308/25
Провадження № 22-ц/820/254/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретар: Плінська І.П.,
 
за участю представників сторін,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2025 року (суддя Горщар А.Г.) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, заподіяної смертю потерпілого,
в с т а н о в и в:
У березні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, заподіяної смертю потерпілого.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, 26.04.2024 близько о 21:05 годині сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) в якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "Iran Khodro" моделі "Samand EL 1.8" реєстраційний номер НОМЕР_1 рухаючись по вул. Л.України поряд будинку № 14 в с. Коханівка, Полонської територіальної громади, Шепетівського району Хмельницької області не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 котрий від отриманих травм загинув на місці події.
Цивільно-правова відповідальність водія вище зазначеного транспортного засобу застрахована у ТДВ "Страхова компанія «Гардіан» згідно з полісом № АР/6945574, страхова сума за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого складає 320000 грн.
06 грудня 2024 року відповідачем було частково виплачено страхове відшкодування позивачам, а саме 8755 грн. витрат пов`язаних з похованням потерпілого, та 50% від 1/3 частини страхового відшкодування моральної шкоди : 16 000 грн. дружині потерпілого ОСОБА_1 , доньці ОСОБА_2 16 000 грн., сину ОСОБА_2 16 000 грн. моральної шкоди.
Враховуючи здійснення відповідачем страхового відшкодування не в повному обсязі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, просили суд стягнути з відповідача по 16000 грн. кожному з позивачів моральної шкоди, та на користь ОСОБА_1 , як непрацездатній дружині померлого 288 000,00 грн. шкоди завданої втратою годувальника.
Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2025 року позов задоволено частково:
Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 16000 грн. моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.
Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_2 16000 грн. моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.
Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія «Гардіан» на користь держави 1211,20 грн. судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд керувався наявністю правових підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди спричиненої смертю потерпілого в повному обсязі, оскільки на день прийняття страховиком рішення про зменшення позивачам розміру моральної шкоди у зв`язку з грубою необережністю потерпілого, а також на час розгляду цивільної справи, такі докази відсутні.
Відмовляючи у позові щодо стягнення з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 шкоди завданої втратою годувальника в сумі 288000 грн. суд керувався тим, що позивачка хоча і є непрацездатною особою в силу досягнення пенсійного віку, однак наданні нею докази не доводять, що допомога з боку потерпілого була для неї основним і постійним джерелом для існування.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасувати, та в цій частині прийняте нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення шкоди завданої втратою годувальника задовольнити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком, непрацездатною особою, тяжко хворіє, в зв`язку з загибеллю чоловіка втратила матеріальну підтримку, яку вона отримувала від чоловіка за його життя, внаслідок чого позбавлена належного піклування для забезпечення свого існування у належному розмірі, потребує матеріальної допомоги, скільки розмір її пенсії (3804, 92 грн.) є значно нижчим ніж фактичний розмір прожиткового мінімуму доходів громадян, (який станом на квітень 2024 року складав 5689, 00 грн.) Поза належною увагою суду першої інстанції залишився, той факт, що за життя, потерпілий окрім пенсії, отримував кошти за оренду земельних паїв у розмірі 15 936, 71 грн. щорічно. Дані земельні паї були успадковані дітьми, що призвело до значного зменшення доходів ОСОБА_1 після смерті чоловіка. Також, поза належною увагою суду першої інстанції залишився, той факт, що за життя, саме чоловік ОСОБА_1 займався веденням підсобного господарства, займався підробітком, з чого подружжя мало додаткові доходи, які використовувались для проживання сім`ї. Однак після смерті потерпілого, в зв`язку з похилим віком та хворобою, позивачка вимушена була зменшити підсобне господарство, що також негативно вплинуло на її матеріальний стан після його смерті. 
У відзиві на апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» не погоджується із доводами апеляційної скарги, зазначає, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що загиблий ОСОБА_4 за життя систематично надавав ОСОБА_1 матеріальну допомогу, яка була для неї постійним та основним джерелом засобів до існування. Таким чином, факт перебування ОСОБА_1 на утриманні у ОСОБА_4 не підтверджений належними та допустимими доказами, а тому не може вважатись обґрунтованим. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази тієї обставини, що ОСОБА_4 утримував ОСОБА_1 , або що він мав відповідний обов`язок, а тому позовні вимоги в частині стягнення з товариства з додатковою відповідальністю «СК «Гардіан» 288 000 грн. у зв`язку з втратою годувальника є необґрунтованими, недоведеними за допомогою належних та допустимих засобів доказування, та такими, що задоволенню не підлягають.
В судовому засіданні представник позивачів адвокат Гнідко С.І. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» Черняковський А.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог учасниками по справі не оскаржуються а тому в цій частині апеляційним судом не переглядаються.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 1957 року народження та позивачка ОСОБА_1 1951 року народження з 03.01.1980 перебували у зареєстрованому шлюбі, та спільно проживали в АДРЕСА_1 (а.с.14,15 т.1).
В період шлюбу у подружжя народились діти: дочка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21,22 т.1).
Згідно довідки про доходи №2804409340886817 розмір пенсії ОСОБА_1 станом на березень-квітень 2024 становив 3804 грн. (а.с.17 т.1), а для ОСОБА_4 виплачувалась пенсія станом на цей же період часу в розмірі 2725 грн. (а.с. 20 т.1).
Крім цього, ОСОБА_4 отримував дохід від ТОВ "Енселко Агро" у виді орендної плати за земельну ділянку площею 2,939 га, а саме за 2023 рік в сумі - 15936,71 грн. ( або ж 1328 грн. на місяць) (а.с.19 т. 1).
Відповідно до витягу із ЄРДР 26.04.2024 приблизно о 21:05 по вул. Лесі Українки, поряд будинку № 14 в с. Коханівка водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "Iran Khodro" моделі "Samand EL 1.8" реєстраційний номер НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який лежав на проїжджій частині дороги. В результаті ДТП ОСОБА_4 від отриманих травм загинув на місці події (а.с.7 т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, про що свідчать дані свідоцтва про його смерть (а.с.10 т.1).
За даними відповіді старшого слідчого ВРЗСТ СВ Шепетівського РУП ГУПН в Хмельницькій області Володимира Смітюхи 27.04.2024 по факту зазначеної ДТП розпочато досудове розслідування відомості про яке внесено до ЄРДР № 12024244000000692 за ч.2 ст. 286 КК України. Станом на 16.06.2025 досудове розслідування триває та заплановано проведення слідчих дій, після яких буде прийнято рішення в порядку, встановленому КПК України орієнтовно у червні-липні 2025 року (а.с.158 т.1).
29 вересня 2023 року у товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія «Гардіан» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/6945574, згідно до якого страхувальник ОСОБА_3 застрахував цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу "Iran Khodro" моделі "Samand EL 1.8" реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі строком дії до 01.10.2024. За умовами договору страхова сума на одного потерпілого, зокрема за шкоду заподіяну життю та здоров`ю складає 320000 грн. (а.с. 8 т.1).
27 червня 2024 року ОСОБА_2 (дочка загиблого), а ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачка ОСОБА_1 (дружина загиблого), яка діяла також в інтересах сина ОСОБА_2 відповідно до виданої ним довіреності подали до відповідача заяви про страхове відшкодування в яких просили у зв`язку із страховим випадком здійснити страхові виплати, а саме: для ОСОБА_2 - 32000 грн. (1/3 частина) страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи; для ОСОБА_1 - 64000 грн. (2/3 частини) страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, 241200 грн. шкоди, завданої втратою годувальника, а також 8755 грн. витрат понесених на поховання (а.с.100-105 т.1).
Згідно страхового акту №G-40626-1 страхова компанія прийняла рішення про виплату: для ОСОБА_1 - 32000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, із яких 16000 грн. для заявниці ОСОБА_1 , та 16000 грн. для сина ОСОБА_2 також з врахуванням грубої необережності потерпілого 50%, та 8755 грн. витрат понесених ОСОБА_1 на поховання чоловіка згідно страхового акту №G-40626-2 від 02 грудня 2024 року (а.с.109,111 т.1); для ОСОБА_2 - 16000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, з врахуванням грубої необережності потерпілого 50% згідно страхового акту №G-35842-1 від 12 листопада 2024 року(а.с.110 т.1).
Зазначені суми коштів відповідачем виплачені заявникам відповідно до платіжних інструкцій від 12.11.2024, від 19.11.2024, від 02.12.2024 (а.с.106-108 т.1).
У виплаті страхового відшкодування для ОСОБА_1 в сумі 241200 грн. за шкоду, завдану втратою годувальника відмовлено.
Відмовляючи у задоволені позову про стягнення на користь ОСОБА_1 з страховика шкоди завданої втратою годувальника, суд виходив з того, що надані позивачкою докази не доводять, що допомога з боку померлого ОСОБА_4 була для неї основним і постійним джерелом існування. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ)) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (див. висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі№ 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20)).
Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.
З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.
Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком, розмір якої станом на час ДТП складала 3804 грн. померлий її чоловік ОСОБА_4 також отримував пенсію за віком в розмірі 2725 грн. на жовтень 2020 року становив 2436,41 грн. Крім того ОСОБА_4 виплачувалася орендна плата за земельну ділянку площею 2,939 га, розмір якої за 2023 рік- 15936,71 грн. Судом встановлено, що подружжя спільно займалось веденням підсобного домашнього господарства., після смерті чоловіка ОСОБА_1 продовжує займатись веденням цього ж господарства. Доказів протилежного, матеріали справи не містять, і ОСОБА_1 теж не надано таких доказів.
Наведені обставини свідчать, що співвідношення розміру допомоги, яку позивачка могла отримувати від чоловіка, та її щомісячні доходи, не доводять, що допомога з боку потерпілого була основним і постійним джерелом існування ОСОБА_1 . 
Позивачка не довела належними та допустимими доказами, що вона перебувала на утриманні ОСОБА_4 , і в матеріалах справи відсутні докази про те, що вона потребувала такої допомоги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
При цьому, одне лише посилання на те, що подружжя проживали разом та вели спільне господарство, не є доказом перебування позивачки на утриманні її чоловіка і не може бути підставою для визнання за померлим статусу годувальника позивачки.
Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень ЦК України у різних справах хоч і подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставини нами, не має правового значення для цієї справи та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити. 
Суд першої інстанції в оскаржуваній частині, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 січня 2026 року.

Судді:          Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк