Справа № 159/4656/22 	Головуючий у 1 інстанції: Шишилін О. Г. 	
Провадження № 22-ц/802/220/26  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,
секретар Власюк О.С.,
з участю: представника стягувача Ніколаєва Л. Ф.,
представника боржника ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою боржника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення щомісячної винагороди та зобов`язання провести перерахунок по кредитному договору за апеляційною скаргою ОСОБА_2 подану її представником ОСОБА_3 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2025 року в складі судді Шишиліна О. Г.,
В С Т А Н О В И В:
25 листопада 2025 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Мотивує заяву тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 19 березня 2019 року у справі 159/1615/15-ц відмовлено у задоволенні позову банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором .
Постановою Волинського апеляційного суду від 06 червня 2019 року рішення Ковельського міськрайонного суду від 19 березня 2019 року у справі 159/1615/15-ц скасовано, ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову банку. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 20649.80 доларів США, з яких заборгованість за тілом кредиту 19432.73 доларів США, 1307.07 доларів США заборгованість за процентами, 1 704 грн. – пеня.
Також в провадженні Ковельського міськрайонного суду перебувала цивільна справа № 159/4655/22 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення щомісячної винагороди та зобов`язання провести перерахунок заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 09 лютого 2021 року позов задоволено частково. Визнано недійсними пункти кредитного договору № VOKVGK00001001 від 28 липня 2006 року.
Постановою Волинського апеляційного суду від 26 квітня 2021 рішення Ковельського міськрайонного суду від 09 лютого 2021 року у справі № 159/4655/22 змінено, ухвалено виключити із рішення суду першої інстанції посилання на пункт 3.6 Правил надання банком інформації споживачу. В решті рішення суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 04.05.2022 рішення Ковельського міськрайонного суду від 09 лютого 2021 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалу Волинського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року залишено без змін.
05.11.2022 позивачка ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення щомісячної винагороди та зобов`язання провести перерахунок заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24 червня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Волинського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року рішення суду скасовано, позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 5427 доларів 23 центи США сплаченої нею грошової щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором № VOKVGK00001001 від 28 липня 2006 року.
31 грудня 2024 року АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до ОСОБА_2 про зарахування зустрічної грошової вимоги за вищенаведеними рішеннями, про що надав виписку про поштове відправлення №0505241153147, яке направлено на адресу ОСОБА_2 АДРЕСА_1 .
Випискою по рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 боржник підтвердив, що 31 грудня 2024 року надійшло зарахування в тіло кредиту суми сплаченої комісії за договором VOKVGK00001001 від 28 липня 2006 року (IRLVOLIF06SF5) згідно рішення суду.
31 жовтня 2025 року ОСОБА_2 подала заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у справі № 159/4655/22 за її позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення щомісячної винагороди та зобов`язання провести перерахунок заборгованості за кредитним договором.
05 листопада 2025 державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрито ВП 79502338 про стягнення з АТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 5427,23 доларів США сплаченої нею щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту за період з 28 червня 2006 по 21 листопада 2014 по кредитному договору №VОКVGК00001001 від 28.07.2006.
Постановою від 05.11.2025 державний виконавець приєднав ВП 79502338 до зведеного виконавчого провадження №60933345, яке перебуває на виконанні у Печерському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
13 листопада 2025 року АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №79502338 від 05 листопада 2011 року у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі оскільки зараховано вищевказані зустрічні вимоги по цивільній справі 159/1615/15-ц.
До теперішнього часу реєстр ВП не містить рішень державного виконавця за клопотанням боржника, у зв`язку з чим і подано заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 08 грудня 2025 року заяву банку задоволено.
Ухвалено визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №159/4656/22 від 26 серпня 2025 року про стягнення з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 5427 доларів 23 центи США сплаченої нею грошової щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором № VOKVGK00001001 від 28 липня 2006 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви. Зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, їй не було відомо про відкрите судове провадження, їй не надіслано копію заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд допустив негайне виконання ухвали, зазначивши що ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, що призвело до передчасного закінчення виконавчого провадження. Державний виконавець звертався до ОСОБА_2 про надання інформації про повне виконання судового рішення банком, однак такої інформації у заявниці не має, про що вона повідомила державного виконавця.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» спростовує аргументи апеляційної скарги. Зазначає, що в банку, як заявника, відсутній обов`язок надсилати стягувачу ОСОБА_2 копію заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заява банку про закриття виконавчого провадження від 13 листопада 2025 року завантажена до виконавчого провадження у папку «Інші документи», ОСОБА_2 не позбавлена можливості отримати виписку по своєму рахунку та пересвідчитися про зарахування банком зустрічних вимог, доказом зарахування зустрічних вимог є надана банком виписка по рахунку ОСОБА_2 .
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника банку та представника стягувача, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно з приписами статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 601 ЦК України передбачено припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог - зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено статтею 602 ЦК України, згідно з якою не допускається зарахування зустрічних вимог:
1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю;
2) про стягнення аліментів;
3) щодо довічного утримання (догляду);
4) у разі спливу позовної давності;
4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом;
5) в інших випадках, встановлених договором або законом.
Отже необхідним і достатнім для зарахування зустрічних вимог є наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.
Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.
Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення.
Апеляційним судом встановлено, що відповідно до виписки по рахунку № по рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 , 31 грудня 2024 року зараховано 5427.23 доларів США в тіло кредиту суми сплаченої комісії за договором VOKVGK00001001 від 28 липня 2006 року (IRLVOLIF06SF5) згідно рішення суду.
Заява банку про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31 грудня 2024 року та додані до заяви судові рішення направлені банком на адресу ОСОБА_2 цінним листом з описом вкладення 23 січня 2025 року.
Проведення зарахування суми 5427.23 долари США підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 . 
Незважаючи на повідомлення банку про зарахування зустрічних вимог, ОСОБА_2 31 жовтня 2025 року подала заяву про примусове виконання постанови Волинського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року про стягнення з банку на її користь 5427.23 долари США.
Встановивши, що зобов`язання АТ «КБ «ПриватБанк», яке виникло на підставі рішення суду про стягнення з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 5427 доларів 23 центи США сплаченої нею грошової щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором № VOKVGK00001001 від 28 липня 2006 року виконано шляхом зарахуванням зустрічних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви банку про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскідьки зобов"язання банку припинились зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги про порушення судом норм ч.3 ст. 432 ЦПК України, з огляду на таке.
Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази про одержання стягувачем ОСОБА_2 судової повістки про виклик в судове засідання до Ковельського міськрайонного суду на 08 грудня 2025 року.
З телефонограми від 25 листопада 2025 року у цій справі вбачається, що секретар судового засідання Сабецька К.О. передала, а ОСОБА_2 прийняла телефонограму про призначене судове засідання в справі № 159/4656/22 за заявою банку про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, право з`явитися (направити свого представника) в судове засідання для участі в справі.
З протоколу судового засідання Ковельського міськрайонного суду від 08 грудня 2025 року, змісту мотивувальної частини ухвали Ковельського міськрайонного суду від 08 грудня 2025 року що представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 був присутній в судовому засіданні, надавав суду пояснення, не заявляв клопотань про ознайомлення з матеріалами справи, оголошення перерви чи відкладення судового засідання, тому аргументи апеляційної скарги про допущене судом першої інстанції порушення норм ч.3 ст. 432 ЦПК України не відповідає фактичним обставинам справи.
У зв`язку з тим, що в апеляційному суді представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 неодноразово наголошував, що він не ознайомлений із змістом поданої банком заяви та наданих доказів, апеляційним судом було оголошено в судовому засіданні перерву, надано матеріали справи за заявою банку для ознайомлення представнику, а після ознайомлення останнього із справою, судове засідання продовжено, заслухано додаткові пояснення представника, надано можливість задати запитання.
Зазначення судом першої інстанції про набрання ухвалою законної сили з моменту її проголошення не впливає на правильність оскарженої ухвали, не слугує підставою для скасування оскарженої ухвали та відмови в задоволенні заяви банку. Стягувач ОСОБА_2 скористалась правом на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, за поданою стягувачем ОСОБА_2 апеляційною скаргою ухвала суду першої інстанції переглянута в апеляційному порядку.
Аргументи апеляційної скарги про відсутність доказів про виконання банком рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 5427.23 доларів США спростовується наданою банком випискою №96111010800297 на ім`я ОСОБА_2 , з якої вбачається, що 31 грудня 2024 року надійшло зарахування в тіло кредиту суми сплаченої комісії за договором VOKVGK00001001 від 28 липня 2006 року (IRLVOLIF06SF5) згідно рішення суду.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржена ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржену ухвалу – без змін.
Керуючись статтями 373, 375, 389, 390 ЦПК України, суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подану її представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2025 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 
Судді