ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 608/1380/25	Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В. 	
Провадження № 22-ц/817/98/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
секретар - Гичко К.С. 
з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Череватого П.М., представника ОСОБА_2 - адвоката Квятковського Д.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Череватого Петра Миколайовича на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Яковець Н.В. у цивільній справі №608/1380/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, про зміну способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просив змінити спосіб його участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з дитиною, визначений рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 4 жовтня 2022 року у цивільній справі №608/2148/21, визначивши ОСОБА_1 наступний спосіб його участі у вихованні дитини ОСОБА_3 без участі матері з можливістю перебування дитини за місцем фактичного проживання батька:
- систематичні побачення батька з дитиною у вихідні дні, а саме з 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі кожного першого та третього тижня місяця з можливістю ночівлі дитини за місцем фактичного проживання батька;
- щорічний спільний відпочинок батька з дитиною протягом п`яти календарних днів під час зимових шкільних канікул та десяти календарних днів під час літніх шкільних канікул без обмеження місця проведення та з правом поїздок по території України;
- у будь-який інший день (період) року за бажанням дитини та за домовленістю з іншим з батьків;
- щоденне спілкування батька з дитиною через всі наявні та можливі засоби мобільного та інтернет зв`язку.
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 4 жовтня 2022 року у справі № 608/2148/21 позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною було задоволено частково, однак у встановленні конкретного графіка участі батька у вихованні дитини відмовлено з огляду на перебування матері з дитиною за межами України та проходження позивачем військової служби.
На даний час зазначені обставини змінились, оскільки ОСОБА_2 з дитиною повернулась в Україну, а ОСОБА_1 має реальну можливість особисто брати участь у вихованні сина. 
Водночас, ОСОБА_2 продовжує чинити перешкоди у повноцінному спілкуванні батька з дитиною.
В свою чергу, ОСОБА_1 належно виконує батьківські обов`язки, заборгованість зі сплати аліментів відсутня, має належні житлові умови для перебування дитини, а дитина неодноразово перебувала у нього та ночувала за місцем його проживання.
Попередньо визначений судом спосіб участі батька у вихованні дитини не забезпечує систематичного особистого спілкування, спільного відпочинку та перебування дитини з батьком, у тому числі під час канікул, що не відповідає інтересам дитини та принципу рівності батьківських прав.
Зважаючи на вищенаведене, наявні підстави для зміни встановленого судом способу участі позивача у вихованні дитини та визначення конкретного, розширеного і чіткого порядку його спілкування з сином.
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Змінено ОСОБА_1 спосіб його участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , визначений рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 4 жовтня 2022 року, та встановлено ОСОБА_1 наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 :
Дозволено побачення батька з дитиною у будь-який день (період) року за домовленістю з мамою дитини та за бажанням самої дитини за місцем як фактичного проживання (перебування) дитини, так і з можливістю перебування дитини за місцем фактичного проживання батька, з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних та оздоровчих заходів без присутності матері дитини ОСОБА_2 .
Щорічний спільний відпочинок батька з дитиною протягом п`яти календарних днів під час зимових шкільних канікул та десяти календарних днів під час літніх шкільних канікул без обмеження місця проведення та з правом поїздок по території України за домовленістю з мамою дитини та за бажанням самої дитини.
Щоденне спілкування батька з дитиною через всі наявні та можливі засоби мобільного та інтернет зв`язку за бажанням самої дитини.
В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Череватий П.М. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та допустив істотні порушення норм процесуального права, внаслідок чого фактично не вирішив спір між сторонами. Визначений судом порядок участі батька у вихованні дитини не містить чітких днів, місця та часу побачень, а його реалізацію поставлено у залежність від домовленості з матір`ю та бажання дитини, що суперечить вимогам сімейного законодавства щодо визначення конкретного та виконуваного порядку спілкування з дитиною і фактично унеможливлює ефективне виконання судового рішення.
У відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Квятковський Д.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Вказує, що при визначенні порядку участі батька у вихованні дитини суд виходив із пріоритету її найкращих інтересів, віку та психоемоційного стану. Суд обґрунтовано врахував висновок психологічного дослідження, яким встановлено відсутність емоційного контакту дитини з батьком та її тісну прив`язаність до матері, що зумовлює необхідність обережного й поступового налагодження спілкування. Визначені судом умови побачень не позбавляють батька права на спілкування з дитиною, а спрямовані на запобігання можливій психологічній шкоді та забезпечення балансу між батьківськими правами і благополуччям дитини.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 — адвоката Череватого П.М., який доводи апеляційної скарги підтримав, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Квятковського Д.В., який проти задоволення апеляційної скарги заперечив, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Обставини справи.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2018 року.
У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 .
На підставі заочного рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2022 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі однієї четвертої частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Заборгованість зі сплати аліментів станом на 30 квітня 2025 року відсутня, що підтверджується листом Теребовлянського відділу Державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області №16891 від 29 травня 2025 року.
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2022 року у справі № 608/2148/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та проведенні побачень із сином за місцем його фактичного проживання (перебування), а також забезпечити спілкування батька з дитиною через усі наявні та можливі засоби зв`язку. У задоволенні вимог щодо встановлення графіка участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною без присутності матері та за місцем проживання батька — відмовлено.
Згідно з протоколом індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_3 від 20 жовтня 2025 року, проведеної психологом КУ «Центр надання соціальних послуг» Товстенської селищної ради, у дитини встановлено відсутність емоційного контакту з батьком та наявність образи до нього. Водночас сформовано надійний емоційний зв`язок з матір`ю, яка є центральною фігурою прихильності, забезпечує дитині відчуття безпеки, підтримки та прийняття. Прив`язаність має характер позитивної емоційної близькості та є підґрунтям для стабільного соціального й емоційного розвитку дитини.
Рішенням виконавчого комітету Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області № 145 від 30 вересня 2025 року «Про участь у вихованні малолітньої дитини» визнано доцільним змінити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 та встановити наступний порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною:
- побачення батька з дитиною у будь-який день року за домовленістю з матір`ю та за бажанням дитини, з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька та відвідування культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів без присутності матері;
- щорічний спільний відпочинок батька з дитиною тривалістю п`ять календарних днів під час зимових шкільних канікул та десять календарних днів під час літніх шкільних канікул без обмеження місця проведення та з правом поїздок по території України;
- щоденне спілкування батька з дитиною через усі наявні та можливі засоби мобільного та інтернет-зв`язку за бажанням дитини.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.
Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.
Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі — СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Змінюючи спосіб участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції вірно врахував те, що порівняно з обставинами, які існували на час ухвалення рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 4 жовтня 2022 року, відпали підстави, з яких тоді було відмовлено у встановленні конкретного графіка побачень, оскільки мати з дитиною повернулися та проживають в Україні, а позивач має реальну можливість особисто брати участь у вихованні сина, що зумовлює необхідність визначення більш конкретного та ефективного порядку спілкування.
Разом з тим, надаючи дозвіл побачення батька з дитиною у будь-який день (період) року за домовленістю з матір`ю дитини та за бажанням самої дитини, суд першої інстанції не врахував того, що такий порядок не містить чіткого визначення днів і годин зустрічей, а фактично ставить реалізацію права батька на спілкування у залежність від волі іншого з батьків, унаслідок чого спір між сторонами не вирішується по суті та не забезпечується виконуваність судового рішення.
Тобто, суд першої інстанції, погодившись із необхідністю зміни способу участі батька у вихованні дитини, не визначив мінімально гарантованого, конкретного і виконуваного порядку спілкування. За таких умов судове рішення не усуває наявного між сторонами спору, оскільки у конфліктних відносинах домовленість перетворюється на оціночну категорію, залежну від волі іншого з батьків, що створює ризик вибіркового допуску/недопуску до дитини та ускладнює реальне виконання рішення.
Колегія суддів враховує, що відповідно до матеріалів справи між дитиною та батьком наявні труднощі емоційного контакту, а також тісна прив`язаність дитини до матері, що підтверджується висновком психологічного дослідження. У таких умовах інтересам дитини відповідає поступове та передбачуване налагодження взаємодії з батьком, без різких змін звичного укладу життя, однак це не може означати фактичної відмови від встановлення будь-якого визначеного графіка, адже саме регулярність та стабільність контактів є необхідною передумовою формування довіри та відновлення стосунків.
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки в частині визначеного порядку спілкування воно не забезпечує реального врегулювання спору та залишає реалізацію батьківських прав залежною від суб`єктивної волі іншого з батьків. 
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про доцільність встановити регулярний, чітко визначений часовий проміжок побачень батька із сином, без необхідності додаткового погодження з матір`ю, із покладенням на батька обов`язку своєчасного повернення дитини до місця проживання дитини разом з матір”ю.
При визначенні конкретного часу спілкування позивача із сином ОСОБА_4 колегія суддів враховує вік дитини, а також ту обставину, що позивач, перебуваючи на даний час на військовій службі у місці, що є значно віддаленим від місця проживання дитини (в іншій області), не зможе забезпечити особисте спілкування з сином у кожні перші та треті вихідні дні місяця.
З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити, доповнивши резолютивну частину вказівкою про визначення позивачу часу спілкування з сином ОСОБА_4 без попереднього погодження з матір”ю дитини з 10:00 год. суботи до 18:00 год. неділі кожного першого тижня місяця з можливістю ночівлі дитини за місцем фактичного проживання батька, зобов`язавши при цьому батька повернути дитину до місця проживання дитини до 18:00 год. неділі.
В решті рішення суду слід залишити без змін, так як визначений судом першої інстанції порядок спілкування в інші дні, а також можливість спільного відпочинку за узгодженням сторін не позбавляють батька можливості розширювати контакти в міру налагодження взаєморозуміння з дитиною та з урахуванням її потреб.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Череватого Петра Миколайовича — задовольнити частково.
Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2025 року — змінити.
Доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту:
Визначити батькові можливість спілкування з сином без погодження з матір`ю дитини з 10:00 год. суботи до 18:00 год. неділі кожного першого тижня місяця з можливістю ночівлі дитини за місцем фактичного проживання батька, зобов`язавши при цьому батька повернути дитину до постійного місця проживання дитини з матір”ю до 18:00 год. неділі.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 10 лютого 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О.

Храпак Н.М.