Справа № 296/14841/25 
1-кп/296/363/26 

Вирок
Іменем України

02 лютого 2026 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
з участю прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025060640001200 від 02.12.2025 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. с. Озерянка Житомирського району та області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Богунського районного суду м.Житомира від 22.02.2021 року за ст.ст. 190 ч.2, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі, був умовно-достроково звільнений ухвалою Коростенського міськрайсуду від 30.09.2024 року на 1 місяць 20 днів, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.4 КК України, - 
В С Т А Н О В И В:
24.02.2022 року строком на 30 діб по всій території України Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, запроваджено воєнний стан, дія якого безперервно продовжувалась, зокрема Указом Президента України № 793/2025 від 20.10.2025, затвердженого Законом України № 4643-ІХ від 21.10.2025, дію правового режиму воєнного стану було продовжено строком на 90 діб, а саме до 03.02.2026, тобто станом на 01.12.2025 його дію не було припинено або скасовано.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_4 19.11.2024 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 .
Під час проходження військової служби, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 01.05.2025 № 130 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду командира міномета 1 мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 та останній вважався таким, що посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за цією посадою, однак у подальшому 29.05.2025 самовільно залишив місце служби, при цьому статус військовослужбовця солдат ОСОБА_4 не втратив.
Відповідно до вимог ст. ст. 11, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно додержуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.
Однак, ОСОБА_4 , у порушення вимог вказаних вище нормативно- правових актів, незаконно перебуваючи за межами військової частини, маючи не зняту та не погашену судимість за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України згідно вироку Богунського районного суду м. Житомира від 22.02.2021, яким останнього, з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, було засуджено до 4 років позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та достовірно знаючи про те, що на території України діє правовий режим воєнного стану, 01.12.2025 повторно скоїв тяжкий злочин проти власності за наступних обставин.
Так, 01.12.2025, приблизно у період часу з 20 год 20 хв по 20 год 50 хв, ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку № 60 (у дворі) по вулиці Київській в місті Житомирі розпивав спирті напої разом з ОСОБА_6 , який у зв`язку з травмою ноги пересувався на милицях.
Під час вживання спиртних напоїв, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна потерпілого ОСОБА_6 , а саме його мобільного телефону марки «ОРРО» моделі «СРН 2577» в корпусі темно-сірого кольору, яким останній у цей час користувався, сидячи на лавці.
Реалізуючи свій вказаний злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, котрий станом на 01.12.2025 не було припинено та скасовано, ОСОБА_4 , перебуваючи у дворі будинку № 60 по вул. Київській в м. Житомирі, знаходячись поряд з ОСОБА_6 , який сидів на лавці та тримав у своїх руках мобільний телефон марки «ОРРО» моделі «СРН 2577», ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з сім-карткою мобільного оператора «Vodafon» з номером мобільного телефону НОМЕР_7 , використовуючи безпорадний стан останнього, цього ж дня, близько 20 год 50 хв, своєю рукою, шляхом ривка, вирвав з рук ОСОБА_6 вказаний мобільний телефон, після чого відразу побіг в сторону вулиці Хлібної в м. Житомирі, тим самим з місця вчинення злочину втік та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
У такий спосіб ОСОБА_4 повторно відкрито заволодів чужим майном, а саме мобільним телефоном марки «ОРРО» моделі «СРН 2577», ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з сім-карткою мобільного оператора «Vodafon» з номером НОМЕР_7 , який належав на праві власності потерпілому ОСОБА_6 , тим самим завдав останньому майнової шкоди на суму 3181 грн 67 коп.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та в судовому засіданні дав показання, які повністю співпадають із фабулою пред`явленого обвинувачення. 
Суд, відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позиції.
Обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не заперечували всі учасники судового провадження, погодившись на дослідження лише даних, що характеризують особу обвинуваченого, долі речових доказів та процесуальних витрат. 
Оцінивши викладені докази в їх сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 186 ч.4 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі кримінальні правопорушення, в тому числі, останній раз був засуджений за ст.ст. 190 ч.2 та 186 ч.2 КК України, судимість за яке на даний час не погашена, за місцем реєстрації тривалий час не проживає, раніше за місцем реєстрації характеризувався посередньо, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, перебував на військовій службі у в/ч НОМЕР_8 на підставі розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 як особа, що самовільно залишила військову частину НОМЕР_2 ; проходив лікування в КНП «Черкаська обласна лікарня» з 28.08.2025 року по 17.09.2025 року та КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня» з 18.09.2025 року; за час проходження військової служби характеризувався негативно.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, є: визнання вини, щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів. 
При цьому судом також враховуються приписи закону про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також те, що призначене судом покарання буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.
На підставі викладеного, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства не можливе, тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.
З обвинуваченого підлягають до стягнення процесуальні витрати на залучення експерта.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
У зв`язку з призначення покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, суд вважає необхідним продовжити ОСОБА_4 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 діб.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.4 КК України та призначити йому покарання у виді семи років позбавлення волі.
Строк покарання рахувати з моменту затримання засудженого – з 09 грудня 2025 року, зарахувавши до строку відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 02 грудня 2025 року по 03 грудня 2025 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання під вартою.
Міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 продовжити на 60 днів до 02 квітня 2026 року (включно). 
Речові докази: 
- Порожню жестяну банку з написом «Львівське світле»; порожню скляну пляшку з написом «Президент»; порожню прозору пляшку «Караван Дюшес» - знищити;
- мобільний телефон марки «ОРРО» моделі «СРН 2577», ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з сім-карткою мобільного оператора «Vodafon» з номером НОМЕР_7 – повернути потерпілому ОСОБА_6 ;
- куртку чорно-болотного кольору з комірцем бордового кольору; шапку чорного кольору; толстовку сірого кольору з написом «Джордан»; берці 40-го розміру сірого кольору; чорні спортивні штани «Найк» - повернути засудженому;
- DVD-диски з написами «ОСББ Київська 60», «Полісся продукт» - зберігати в матеріалах кримінальної справи. 

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1782 грн. 80 коп. процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим який перебуває під вартою в тому ж самому порядку та в той же самий строк з моменту отримання вироку суду. Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України. 

Головуючий суддя       ОСОБА_7