ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 р. 	Справа № 520/6176/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, повний текст складено 14.10.25 по справі № 520/6176/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Міністерства юстиції України  третя особа  Державне підприємство "Національні інформаційні системи" 
про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач, державний реєстратор) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - Мін`юст, відповідач), Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (далі по тексту – ДП «Національні інформаційні системи», третя особа) у якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати Наказ № 609/5 від 03.03.2025р. за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог послалась на протиправність Наказу № 609/5 від 03.03.2025, як такого, що складений за наслідками незаконно проведеної камеральної перевірки державного реєстратора виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV (далі по тексту – Закон № 1952-IV) передбачено виключні підстави для проведення перевірки, до яких наявність ознак підробки оригіналу свідоцтва про право власності, не відноситься.
Наполягала, що висновок Мінюсту про те, позивачем, як державним реєстратором, проведено державну реєстрацію права власності на підставі документів, які не давали змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, є таким, що не відповідає дійсності, оскільки рішенням Ізюмського міського суду Харківської області від 11.03.2004 по справі № 2-713/2004 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.04.2004 № 2-486 підтверджено відсутність суперечностей між заявленими речовими правами.
Щодо порушення ОСОБА_1 вимог статей 3, 10, 24 Закону № 1952-IV та пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) (далі по тексту – Порядок № 1127) зауважила, що позивачем проведено державну реєстрацію права власності на підставі документів, які у повній мірі давали змогу встановити факт набуття ОСОБА_2 речових прав на нерухоме майно.
У свою чергу, притягнення позивача до відповідальності за відсутність при проведенні державної реєстрації відомостей з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва про технічну інвентаризацію об`єкта, є незаконним, так як отримання державним реєстратором таких відомостей в силу абзацу 1 пункту 58 Порядку № 1127 не поширюється на державну реєстрацію права власності на житло за заявами, поданими в умовах воєнного стану та протягом одного року з дня його припинення або скасування, що мало місце у спірних правовідносинах.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 по справі № 520/6176/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (вул. Городецького архітектора, буд.13, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ00015622), третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним та скасування наказу задоволено.
Визнано протиправним та скасовано Наказ № 609/5 від 03.03.2025р. за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області Мітіної Віти Валеріївни.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (вул. Городецького архітектора, буд.13, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ00015622) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його невмотивованість, порушення норм матеріального та процесуального права просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 по справі № 520/617/25 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга Міністерства юстиції України мотивована твердженнями про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи.
Наполягав, що рішення Ізюмського міського суду Харківської області від 11.03.2004 у справі № 2-713/2004 та свідоцтво про право на спадщину за законом № 2-489, на які посилається позивач, не були додані до заяви про державну реєстрацію права власності від 08.04.2024 № 59350669, а тому на момент проведення камеральної перевірки були відсутні у Державному реєстрі права, не зважаючи на обов`язок державного реєстратора виготовляти електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщувати їх у реєстраційній справі у електронній формі відповідного розділу Державного реєстру прав.
Повідомив, що під час проведення спірної перевірки Мін`юстом було встановлено, що згідно із відомостями Державного реєстру прав, які вносила позивач особисто, технічний паспорт і довідка - видані на ім`я ОСОБА_2 , яка є заявником, проте, згідно із Свідоцтвом про право власності, власником об`єкту є ОСОБА_3 . Відтак, відомості технічного паспорту та довідки не відповідають відомостям, які вказані у свідоцтві щодо даних власника об`єкта нерухомого майна, а тому подані та розміщені у Державному реєстрі прав документи не дають змоги встановити набуття заявником права власності на об`єкт.
Враховуючи викладене наполягав, що позивачем проведено державну реєстрацію права власності на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття, зміну чи припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а також за відсутності відомостей про технічну інвентаризацію об`єкта, отриманих з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Отже, відповідачем обґрунтовано встановлено в діях ОСОБА_1 порушення вимог статей 3, 10, 24 Закону № 1952-IV та пункту 12 Порядку № 1127.
Вважав такими, що не заслуговують на увагу покликання позивача на приписи пункту 58 Порядку № 1127, позаяк такий пункт застосовується у випадку реєстрації права власності, реєстрацію якого було проведено до 1 січня 2013 року, що не мало місця у спірних правовідносинах.
Звернув увагу, що на виконання вимог пункту 13 Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 р. № 990 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 р. № 1125) (далі – Порядок № 990), за результатами камеральної перевірки у Державному реєстрі прав, Комісією було складено Акт від 03.03.2025 № 818/19.1.1/25, де чітко зазначено підстави проведення перевірки, опис виявлених порушень з посиланням на відповідні норми законів, пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної перевірки, що спростовує доводи про зворотне.
Наполягав на помилковості посилань суду першої інстанції на позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 09.11.2020 у справі № 160/9698/19, від 08.07.2021 у справі № 640/25601/19 та від 18.03.2020 у справі № 804/4518/17 з огляду на їх нерелевантність.
Так, у вказаних судових рішеннях Верховним Судом зроблено висновки про необґрунтованість оскаржених рішень Міністерства юстиції України через порушення процедури їх прийняття, зокрема, неповідомлення про призначення і проведення камеральної перевірки, і як наслідок, порушення прав державних реєстраторів на учать у розгляді справи шляхом подання пояснень, надання доказів щодо вчинення ними реєстраційних дій». 
Натомість у справі, яка розглядається, позивач такі доводи не наводить, вона брала участь у розгляді справи, отримавши всі прийняті документи і рішення, подавши письмові пояснення по суті камеральної перевірки. 
З огляду на вищевикладене та те, що обрана відповідачем до позивача санкція у вигляді тимчасового блокування доступу до Державного реєстру прав є найлегшою із передбачених Законом №1952-IV, вказав, що дії та рішення Міністерства юстиції України є законними та обґрунтованими.
Сторони правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що на адресу Міністерства юстиції України надійшов лист Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області від 07.02.2025 № 2116/119-81/14-2025 (вх. № 20994-11-25 від 07.02.2025) щодо перевірки законності дій державного реєстратора Ізюмської міської ради Харківської області Мітіної В. В. при проведення нею державної реєстрації прав на нерухоме майно – житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (далі – лист ГУНП у Харківській області від 07.02.2025).
За результатом розгляду вищевказаних відомостей, Мін`юстом прийнято рішення у формі наказу від 11.02.2025 № 250/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області ОСОБА_1 » щодо реєстраційних дій за заявою, зареєстрованою в базі даних заяв Державного реєстру прав за № 59350669.
При проведенні камеральної перевірки у Державному реєстрі прав державного реєстратора ОСОБА_1 , Комісією виявлено порушення у сфері державної реєстрації прав та складено Акт від 03.03.2025 № 818/19.1.1/25.
Так, під час проведення камеральної перевірки встановлено наступне.
За результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав від 08.02.2024 № 59350669, поданої ОСОБА_2 , позивачкою прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.02.2024 № 71520246, на підставі якого відкрито розділ Державного реєстру прав № 2877024963040 на об`єкт нерухомого майна – житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , внесено запис про права власності Заявниці за № 53644123.
Згідно з відомостями Державного реєстру прав на нерухоме майно до Заяви додано:
- свідоцтво про право власності від 16.05.2008, видане Вірнопільською сільською радою Ізюмського району Харківської області (далі – Свідоцтво);
- технічний паспорт, виготовлений станом на 20.01.2008 КП «Архітектурне бюро та бюро технічної інвентаризації Ізюмського району» (далі – технічний паспорт);
- довідку від 22.01.2022, видану КП «Архітектурне бюро та бюро технічної інвентаризації Ізюмського району» (далі – довідка).
При проведенні камеральної перевірки Комісією було встановлено, що згідно з відомостями Державного реєстру прав (тобто тими відомостями, які вносила державний реєстратор особисто), технічний паспорт та довідка, які були підставою для проведення державної реєстрації права власності, видані на ім`я Заявниці – ОСОБА_2 , щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .
Водночас відповідно до Свідоцтва, власником об`єкта нерухомого майна значиться ОСОБА_3 .
З огляду на викладене, відомості технічного паспорту та довідки не відповідають відомостям, що містяться в Свідоцтві про власника об`єкта нерухомого майна.
Таким чином, державним реєстратором Мітіною В. В. порушено вимоги статей 3, 10, 24 Закону, пункту 12 Порядку № 1127, оскільки:
проведено державну реєстрацію права власності на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;
за відсутності відомостей про технічну інвентаризацію об`єкта, отриманих з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
Позивач стверджувала, що до Заяви у тому числі було додано рішення Ізюмського міського суду Харківської області від 11.03.2024 у справі № 2-713/2024, згідно з яким донькою померлого ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.04.004 за № 2-489, згідно з яким спадкоємцем майна ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_2 , а тому і було зроблено висновок про те, що «надані заявником – ОСОБА_2 документи підтверджують відсутність суперечностей між заявленими речовими правами на нерухоме майно, що відповідає вимогам частини третьої статті 10 Закону, пунктам 12, 40 Порядку № 1127».
На підставі встановлених порушень, Міністерством юстиції України прийнято рішення у формі наказу від 03.03.2025 № 609/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області ОСОБА_1 », яким позивачу тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру прав строком на 1 (один) місяць.
Не погодившись з вказаним наказом. позивач звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки оскаржуваний наказ щодо тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно винесений відповідачем за умов неповного встановлення обставин, без чіткого з`ясування наявності або відсутності документів, без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення.
Судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 804/4518/17 та зазначено, що прийняття рішення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для якого є наявність у діях державного реєстратора порушення порядку державної реєстрації прав, Міністерство юстиції України має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав, що в свою чергу і є мотивом для прийняття рішення, зокрема щодо анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав. Разом з цим, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність виданого ним оскаржуваного наказу.
Суд зауважив, що законодавством України не встановлено вичерпного переліку підстав, за яких Міністерство юстиції України може дійти висновку про необхідність блокувати доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, однак, на переконання суду, відповідачем не доведено наявності достатніх підстав для застосування такого виду санкції оскаржуваним наказом, не обґрунтовано його доцільності та пропорційності встановленому порушенню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон № 1952-ІV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За змістом частини першої статті 3 Закону № 1952-ІV загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 21) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.
Частиною першою статті 7 Закону № 1952-ІV визначено, що Міністерство юстиції України: 1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав; 2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав; 3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; 4) організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; 5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; 7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення; 9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів; 91) надає узагальнені роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 37-1 Закону № 1952-IV контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.
За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.
У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законів, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.
За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про:
1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;
2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;
3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав;
4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю;
5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.
Технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання.
У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора.
У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав щодо нотаріуса йому забезпечується доступ до Державного реєстру прав у режимі отримання інформації для здійснення нотаріальної діяльності відповідно до закону.
Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, зареєстрованого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990 (далі - Порядок № 990), останній визначає процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - сфера державної реєстрації), критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації.
Дія цього Порядку не поширюється на розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом: перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації; моніторингу реєстраційних дій в реєстрах (підпункти 4 та 5 пункту 4 Порядку № 990).
Враховуючи те, що на адресу Міністерства юстиції України надійшов лист Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області від 07.02.2025 № 2116/119-81/14-2025 (вх. № 20994-11-25 від 07.02.2025) щодо перевірки законності дій державного реєстратора Ізюмської міської ради Харківської області Мітіної В.В. при проведенні нею державної реєстрації прав на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: вул. Садова, 5, с. Дмитрівка, Ізюмський район, Харківська область, відповідач у розумінні статті 37-1 Закону № 1952-IV мав право на проведення відносно державного реєстратора камеральної перевірки з метою перевірки законності проведення реєстраційних дій за заявою, зареєстрованою в базі даних заяв Державного реєстру прав за № 59350669 у спосіб, визначений Порядком № 990.
Відповідно до пунктів 9, 13-1 Порядку № 990 камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Результати камеральної перевірки викладаються у формі акта або довідки, які підписується усіма членами комісії.
У разі наявності порушень установленого законом порядку державної реєстрації складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
В акті/довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються: дата проведення камеральної перевірки; прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку; підстава проведення камеральної перевірки; опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні норми законів) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів (у разі складення акта); пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки (у разі складення акта).
В акті про проведення камеральної перевірки зазначаються встановлені у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразове грубе чи неодноразові істотні порушення законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах.
Згідно з пунктом 14 Порядку № 990 за результатами проведення камеральної перевірки у разі наявності порушень встановленого законом порядку державної реєстрації на підставі акта комісії про проведення камеральної перевірки Мін`юстом приймається вмотивоване рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності з урахуванням вчинених одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також з урахуванням наявних у Мін`юсті відомостей щодо неодноразового застосування до відповідного державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів.
Пунктом 16 Порядку № 990 визначено, що у разі виявлення у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також у разі, коли у Мін`юсту наявні відомості щодо неодноразового застосування до такого державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів, застосовується пункт 2 частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та/або пункт 2 частини другої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
У разі коли державним реєстратором є нотаріус, застосовується пункт 4 частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та/або пункт 4 частини другої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Згідно з пунктом 20 Порядку № 990 результати проведення камеральної перевірки (акти/довідки про проведення камеральної перевірки, рішення Мін`юсту про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, нотаріуса до передбаченої законом відповідальності) зберігаються в Мін`юсті разом з іншими матеріалами такої перевірки.
Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації. У разі відсутності на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації інформації про електронну адресу чи у разі прийняття рішення про проведення камеральної перевірки щодо нотаріуса засвідчена відповідно до законодавства копія відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в паперовій формі надсилаються на поштову адресу відповідного суб`єкта, нотаріуса.
Рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації можуть бути оскаржені до суду (пункт 34 Порядку № 990).
Аналізуючи наведені вище норми Закону № 1952-IV та Порядку № 990, колегія суддів зазначає, що вони не містять прямого припису про зазначення мотивів саме у рішенні уповноваженого органу про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора. Проте, передбачають обов`язок мотивувати таке рішення.
На переконання Суду, вмотивоване рішення - це рішення, прийняте на підставі належної оцінки фактів та доказів, з урахуванням усіх заявлених аргументів сторін, із подальшим застосуванням відповідних норм законодавства. Тобто, уповноважений орган має оцінити висновок комісії з проведення камеральної перевірки, викладений в акті перевірки у формі пропозиції, його мотивацію, обґрунтованість, і за результатами розгляду прийняти відповідне рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2025 по справі № 320/11900/24, від 22 грудня 2025 року у справі № 120/14157/24.
Колегією суддів зі змісту Акту перевірки встановлено, що позивачем, за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав від 08.02.2024 № 59350669, поданої ОСОБА_2 , прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.02.2024 № 71520246, на підставі якого прийнято розділ Державного реєстру прав № 2877024963040 на об`єкт нерухомого майна – житловий будинок за адресою : АДРЕСА_2 , внесено запис про право власності заявника за № 53644123.
Технічний паспорт та довідка, що були підставою для проведення державної реєстрації права власності, видані на ім`я заявника – ОСОБА_2 , водночас відповідно до Свідоцтва власником такого об`єкту є ОСОБА_3 .
Відтак, відомості технічного паспорту та довідки не відповідають відомостям, які вказані у свідоцтві щодо даних власника об`єкта нерухомого майна, а тому подані та розміщені у Державному реєстрі прав документи не дають змоги встановити набуття заявником права власності на об`єкт, що свідчить про проведення державним реєстратором реєстрації речових прав на нерухоме майно з порушенням вимог статей 3, 10, 24 Закону № 1952-IV та пункту 12 Порядку № 1127.
Таким чином, колегія суддів констатує, що суб`єктом владних повноважень в акті перевірки зазначені допущені позивачем порушення законодавства у сфері державної реєстрації нерухомого майна, наведено опис відповідних нормативно-правових актів, означено їх суть та наведено мотиви, з яких цей суб`єкт прийшов до відповідного висновку, що спростовує висновок суду першої інстанції про зворотне.
Також у акті містяться аргументи стосовно застосування до державного реєстратора ОСОБА_1 заходу реагування у вигляді тимчасового блокування/анулювання доступу до Державного реєстру прав, як от: незастосування протягом останніх дванадцяти місяців відносно державного реєстратора ОСОБА_1 заходів відповідальності у вигляді тимчасового блокування/анулювання доступу до Державного реєстру прав; принципи законності обґрунтованості, рівності, розумності та пропорційності.
Отже, враховуючи, що акт за результатами камеральної перевірки містить мотиви та обґрунтування прийняття рішення, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції стосовно невмотивованості оскаржуваного наказу помилковим.
Відтак оскаржений позивачем наказ відповідача підлягає перевірці на предмет його відповідності вимогам законодавства, яке було чинним на час вчинення реєстраційних дій, що регулюють питання державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Так, відповідно до частини 3 статті 10 Закону № 1952-IV Державний реєстратор:
1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості;
наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
виконання вимог, визначених статтею 27-2 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом);
наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав;
наявність дозволу органу опіки та піклування на відмову від права власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, власником якого є малолітня дитина або неповнолітня особа, або на внесення такого майна до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу;
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;
3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Особи, винні у порушенні строку надання інформації на запит державного реєстратора, несуть адміністративну відповідальність;
4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень;
5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження;
6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва, майбутньому об`єкту нерухомості у випадках, передбачених цим Законом;
7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);
8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;
9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;
9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;
10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
У розумінні пункту 12 Порядку № 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами, обтяженнями речових прав, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, залишення заяви без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав, зокрема у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 і 24-1 частини першої статті 4 Закону України “Про санкції”.
Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Реєстру аграрних нот та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.
У разі коли відомості Державного земельного кадастру про власників, користувачів земельної ділянки, перенесені з державного реєстру земель, містять неповну або неточну інформацію, що унеможливлює ідентифікацію особи, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав надсилає відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (Офіційний вісник України, 2012 р., № 89, ст. 3598), повідомлення в електронній формі державному кадастровому реєстраторові про уточнення інформації в Державному земельному кадастрі, в якому зазначається виключний перелік відомостей, що є неповними або неточними.
Державний реєстратор у разі наявності в нього паперових носіїв інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, використовує також відомості, які містяться на відповідних носіях інформації.
Частинами 1 та 2 статті 24 Закону № 1952-IV передбачено підстави для відмови в державній реєстрації прав, зокрема:
1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;
2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;
3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;
4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;
5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;
6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом;
6-1) встановлення факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав;
7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;
8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху;
9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;
10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;
11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;
12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці;
13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію, оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці);
14) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім випадків, визначених законом, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості;
15) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - у разі державної реєстрації переходу спеціального майнового права, іншого речового права, обтяження на об`єкт незавершеного будівництва (крім об`єктів незавершеного будівництва, на які зареєстровано право власності), майбутній об`єкт нерухомості;
16) заява про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості містить відомості не про всі майбутні об`єкти нерухомості у складі подільного об`єкта незавершеного будівництва;
17) не визначено чи визначено не в повному обсязі майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки, - у разі первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості, які є частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва;
18) наявні зареєстровані спеціальні майнові права на майбутні об`єкти нерухомості, що є складовою частиною подільного об`єкта незавершеного будівництва, - у разі державної реєстрації речового права або обтяження на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім зміни замовника будівництва відповідно до закону, обтяження майна іпотекою відповідно до Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю";
19) у Державному реєстрі прав відсутні відомості про право власності/право користування земельною ділянкою замовника будівництва (крім випадків, якщо відповідно до закону виконання будівельних робіт може здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою) у разі:
державної реєстрації спеціального майнового права на неподільний/подільний об`єкт незавершеного будівництва;
первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості;
державної реєстрації спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості у зв`язку з його першим відчуженням;
20) не дотримано вимоги, визначені статтею 27-2 цього Закону;
21) відсутність дозволу кредитора за аграрною нотою на проведення державної реєстрації прав у результаті відчуження боржником за відповідною аграрною нотою належної земельної ділянки (крім звернення стягнення на предмет іпотеки), права оренди, права емфітевзису або права суперфіцію, укладення договору суборенди, розірвання договору оренди, емфітевзису або суперфіцію, внесення змін до такого договору або відмову від нього - у разі якщо земельна ділянка зазначена в Реєстрі аграрних нот як місце вирощування заставленої майбутньої сільськогосподарської продукції.
За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.
З приведеного вбачається, що у випадку встановлення державним реєстратором, що подані заявником документи не відповідають вимогам, встановленим Законом № 1952-IV або не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, останній приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Колегією суддів встановлено, що фактичною підставою для висновку відповідача про допущення позивачем порушень статей 2, 10 та 24 Закону № 1952-IV та пункту 12 Порядку № 1127 було встановлення розбіжностей у документах, поданих до заяви про державну реєстрацію прав від 08.02.2024 № 59350669.
Відповідно до пункту 66 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень” та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.
Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.
У разі коли майно розташоване в межах декількох територій - Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва чи м. Севастополя, державна реєстрація прав проводиться в межах однієї території, що обрана заявником.
У розумінні приписів статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:
1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;
2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;
3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;
4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;
5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;
6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;
7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;
8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;
9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості;
10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;
11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;
12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;
13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;
13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності;
13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";
13-3) договору про передачу страхового портфеля;
14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Таким чином, у випадку проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, правовстановлюючим документом є свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до заяви про державну реєстрацію прав від 08.02.2024 № 59350669 заявником було додано, зокрема оригінали: 
- паспорту та ІПН;
- свідоцтва про право власності від 16.05.2008 із зазначенням особи, як ОСОБА_3 ;
- технічного паспорту з зазначенням особи як ОСОБА_2 ;
- довідки КП «Архітектурне бюро та бюро технічної інвентаризації» з зазначенням особи як ОСОБА_2 ;
- рішення Ізюмського міського суду Харківської області від 11.03.2004 по справі № 2-713/2004, яким установлено факт, що донькою померлого ОСОБА_4 є ОСОБА_2 ;
- свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.04.2004 № 2-489, відповідно до змісту якого державний нотаріус Ізюмської державної нотаріальної контори Покровська Л.І. посвідчила, що спадкоємцем майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його донька ОСОБА_2 .
З урахуванням викладеного, враховуючи, що у правовстановлюючому документі – свідоцтві про право власності від 16.05.2008 зазначено особу - ОСОБА_3 , у той час, як заявником була - ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що відповідач обґрунтовано дійшов висновку про те, що подані позивачу для державної реєстрації документи не давали змоги встановити набуття саме ОСОБА_2 права власності, що свідчить про порушення позивачем під час вчинення реєстраційних дій статей 2, 10 та 24 Закону № 1952-IV та пункту 12 Порядку № 1127.
Отже, Мін`юст мав обґрунтовані підстави для прийняття рішення у вигляді Наказу № 609/5 від 03.03.2025 про тимчасове блокування позивачу доступу до Державного реєстру прав.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про невідповідність оскарженого рішення відповідача № 609/5 від 03.03.2025 вимогам законодавства у сфері регулювання державної реєстрації права власності є передчасними, що має наслідком прийняття рішення про задоволення вимог апеляційної скарги відповідача.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи, що суд першої інстанції не встановив належним чином всі фактичні обставини у даній справі, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 у справі № 520/6176/25 підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст.241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 по справі № 520/6176/25 - скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа : Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним та скасування наказу – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій