РІШЕННЯ
Іменем України

02 лютого 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/162/25  	
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., за правилами загального позовного провадження, в відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави,
вул. В`ячеслава Чорновола, 50-а, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500; 
в особі позивача 1 Північного офісу Державної аудиторської служби,
вул. Січових Стрільців (Артема), 18, м. Київ, 04053;
в особі позивача 2 Прилуцької міської ради, вул. Незалежності, 82, м. Прилуки, Чернігівської області, 17500;
до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю “Енера Чернігів”,
проспект Перемоги, 126Б, м. Чернігів, 14013;
до відповідача 2 Комунального некомерційного підприємства “Прилуцька міська дитяча лікарня”, вул. Європейська, 185, м. Прилуки, Чернігівської області, 17500;
предмет спору: про визнання недійсними додаткових угод до договору постачання електричної енергії споживачу; про стягнення 39 683,13 грн;

за участю повноважних представників сторін:
від позивача 1: Мойсієнко Н. О. – представник, діє в порядку самопредставництва згідно з витягом з ЄДРПОУ;
від позивача 2: не прибув;
від відповідача 1: Якимчук Ю. В. – адвокат, довіреність від 10.12.2025 б/н;
від відповідача 2: не прибув.
від прокуратури: Кравченко А. А. – прокурор відділу.

У судовому засіданні 02.02.2026, Господарський суд Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення. 

20.02.2025, надійшов позов Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів 1 та 2, Північного офісу Державної аудиторської служби та Прилуцької міської ради, до відповідачів 1 та 2, Товариства з обмеженою відповідальністю “Енера Чернігів” (далі – ТОВ “Енера Чернігів”) та Комунального некомерційного підприємства “Прилуцька міська дитяча лікарня” (далі – КНП “Прилуцька міська дитяча лікарня”), з проханням:
- визнати недійсними додаткові угоди: № 1 від 25.08.2022, № 2 від 13.09.2022, № 3 від 26.09.2022 та № 4 від 30.09.2022 про внесення змін та доповнень до договору про постачання електричної енергії споживачу № 2401407ВЦ від 28.02.2022, укладені між КНП “Прилуцька міська дитяча лікарня” та ТОВ “Енера Чернігів”;
- стягнути з ТОВ “Енера Чернігів” до місцевого бюджету Прилуцької міської територіальної громади кошти в сумі 39 683,13 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням законодавства в сфері публічних закупівель при укладенні та виконанні зобов`язань за додатковими угодами: № 1 від 25.08.2022, № 2 від 13.09.2022, № 3 від 26.09.2022, № 4 від 30.09.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 2401407ВЦ від 28.02.2022, що призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів (безпідставної зміни істотних умов договору: зростання ціни товару, як наслідок, зменшення його обсягу закупівлі), що не відповідає положенням Закону України “Про публічні закупівлі” та законодавчо визначеним принципам, за якими мають здійснюватися такі закупівлі.
Процесуальні дії суду.
Суд, ухвалою від 24.02.2025, прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження в справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 19.03.2025; установив учасникам справи процесуальні строки для подачі письмових заяв по суті спору, в порядку статей 165 – 168, 178, 179, 184 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України).
Сторони та прокурор, в установлені судом строки, скористались правом на подачу відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.
19.03.2025, за результатами підготовчого засідання, суд постановив закрити підготовче провадження, призначив справу до розгляду по суті на 23.04.2025, про що учасники справи повідомлені в порядку статей 120, 121 ГПК України.
20.03.2025, відповідач 1 клопотав зупинити провадження в справі, на підставі п. 7 частини 1 статті 228 ГПК України, до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.
23.04.2025, суд постановив задовольнити клопотання ТОВ “Енера Чернігів” та зупинив провадження в справі № 927/162/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.
За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 (повний текст якої оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень 15.12.2025).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 (пункти 205 – 207) надала висновок щодо застосування норм матеріального права, зокрема, п. 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII): зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, в тому числі і у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Зміни та доповнення до п. 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанту визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару та не скасовують встановлену первісною редакцією цього Закону заборону збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні п. 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.
12.01.2026, суд поновив провадження в справі, розгляд якої по суті призначив на 02.02.2026.
02.02.2026, у судове засідання прибули: прокурор та повноважні представники позивача 1 та відповідача 1; представники позивача 2 та відповідача 2 у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання спору по суті засобами електронного зв`язку в підсистемі Електронний суд, про що сформовані довідки про доставку про доставку електронного листа адресатам.
Відповідач 2 на момент подачі відзиву на позов, клопотав вирішити спір за відсутності його представника. Клопотання судом задоволене. 
Суд розпочав розгляд справи по суті, заслухав прокурора та повноважних представників сторін. Прокурор та представник позивач 1 позов підтримали; представник відповідача 1 заперечив проти задоволення позову.
Письмові заяви сторін по суті позовних вимог.
Позивач 1, Північний офіс Державної аудиторської служби, в письмових поясненнях по суті спору повідомив, що Управлінням проведено ревізію фінансово-господарської діяльності КНП Прилуцька міська дитяча лікарня, за період з 01.01.2022 по 30.06.2023, за результатами якої складений акт ревізії № 262508-30/10 від 22.08.2024. За висновком Управління, Прилуцькою міською дитячою лікарнею, протягом серпня – грудня 2022 року, проведено оплату електричної енергії постачальнику ТОВ «Енера Чернігів» за договором про постачання електричної енергії споживачу від 28.02.2022 № 2401407ВЦ, по ціні більшій ніж передбачено тендерними документами на загальну суму 39 680,60 грн, чим порушено п. 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Матеріали ревізії, листом від 29.08.2024 № 262508-17/2891-2024, передані до Чернігівської обласної прокуратури.
Позивач 2, Прилуцька міська рада, в заяві від 11.03.2025 б/н (подана через підсистему Електронний суд за підписом адвоката Попенко О.М.) позов підтримав, клопотав вирішити спір за відсутності його повноважного представника в судових засіданнях. Суд залишив без розгляду заяву позивача 2, оскільки повноваження підписанта не підтверджені будь-якими доказами в справі.
Відповідач 1, ТОВ «Енера Чернігів», у відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог. Вважає, що відсутні підстави для здійснення прокурором самостійного представництва інтересів держави в цій справі, оскільки прокурор звернувся в інтересах осіб, які не мають статусу позивача в справах щодо оскарження процедур закупівлі, проведених за Законом України «Про публічні закупівлі». Чинне законодавство не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Вказує на те, що прокурор не довів належними доказами недійсність додаткових угод та їх укладення з порушенням частини 4 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”. На момент укладення Договору та додаткових угод до нього постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 не діяла, а тому не може застосовуватися до спірних правовідносин. Просив врахувати окрему думку до постанови від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, яка узгоджується з позицією відповідача. Заперечує щодо застосування до даних правовідносин приписів статей 216, 1212 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України). Звертає увагу на те, що в споживача відсутній обов`язок споживання того обсягу електричної енергії, що визначений Договором.
Відповідач 2, КНП Прилуцька міська дитяча лікарня, в відзиві на позов, зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просив вирішити спір за відсутності його повноважного представника в судових засіданнях.
Прилуцька окружна прокуратура скористалась правом на подачу відповіді на відзив (у належний строк), якою прокурор, спростовуючи доводи відповідача зазначив, що при зверненні до суду з позовом, належним чином обґрунтував підстави представництва інтересів держави в особі позивачів 1 та 2. Спірні додаткові угоди укладені з порушенням вимог Закону, що порушує інтереси держави. Зміни до Договору в частині збільшення ціни за одиницю товару ініційовані ТОВ “Енера Чернігів” з порушенням вимог п. 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”. Грошові кошти в сумі 39 683,13 грн є такими, що безпідставно одержані відповідачем, а тому останній зобов`язаний їх повернути до місцевого бюджету Прилуцької МТГ, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України. 
Відповідач 1 скористався правом на подачу заперечень на відповідь на відзив (у належний строк), підтримав правову позицію наведену в відзиві на позов, просив відмовити в задоволенні позову. Наголошував, що недійсність додаткових угод не означає відсутність договірних відносин між сторонами, адже відносини врегульовані Договором, який недійсним у судовому порядку не визнається, тобто зобов?язання сторін є договірним.
Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:
24.01.2022, КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» на веб-порталі публічних закупівель “Prozorro” розміщене оголошення № UA-2022-01-24-001965-b про проведення відкритих торгів та намір здійснити закупівлю електричної енергії код ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія, в обсязі 75 000 кВт/год, з очікуваною вартістю 412 500,00 грн з ПДВ та строком поставки до 31.12.2022, за кошти місцевого бюджету. 
За результатами проведених торгів переможцем визнане ТОВ “Енера Чернігів” (відповідач), за остаточною ціновою пропозицією 265 500,00 грн з ПДВ.
28.02.2022, між КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» (споживач, позивач) та ТОВ “Енера Чернігів” (постачальник, відповідач) укладений договір № 2401407ВЦ про постачання електричної енергії споживачу, за п. 1.2. якого умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України “Про ринок електричної енергії” та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі – ПРРЕЕ).
За пунктом 2.1. Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
За умовами п. 5.1., п. 5.2. ціна цього Договору становить 265 500,00 грн з ПДВ. Очікуваний обсяг постачання в період з лютого по грудень 2022 року, 75 000 кВт/год.
Ціна за одиницю товару (1 кВт/год електричної енергії) розраховується відповідно до додатку № 3 до Договору та складає 2,95 грн (без ПДВ), крім того ПДВ 20% – 0,59 грн, разом з ПДВ – 3,54 грн.
Ціна за одиницю товару включає вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання Договору. Ціна електричної енергії не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії. Вказані послуги оплачуються споживачем самостійно.
За пунктами 5.4. – 5.7. Договору ціна за одиницю товару може змінюватись з дотриманням сторонами норм, передбачених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Зміну ціни за Договором оформлюють шляхом підписання додаткової угоди, яка набирає чинності з дати її підписання, якщо інше не передбачено додатковою угодою та є невід`ємною частиною Договору. 
Ціна за одиницю товару може збільшуватись до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі.
Документальним підтвердженням факту коливання ціни товару на ринку може бути інформаційна довідка, висновок або інший документ Торгово-промислової палати України.
Під коливанням ціни за одиницю товару на ринку слід розуміти будь-яку зміну ціни за одиницю товару в наданих документах, порівняно із ціною за одиницю товару, визначеною в п. 5.2. до Договору. За такої умови ціна на одиницю товару збільшується пропорційно збільшенню середнього показника ціни в наданих документах відносно ціни за одиницю товару, визначеної в п. 5.2. до Договору, але не більше ніж на 10 %.
На підставі документів, наданих постачальником споживачу, сторони розраховують ціну за одиницю товару за формулою визначення ціни товару, вказаною в додатку № 3.
Ціна за одиницю товару може змінюватись у випадку зміни регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі, а саме: тарифу на послуги з передачі електричної енергії, який враховано в структуру ціни одиниці товару.
Якщо протягом року відбувається коливання ціни за одиницю товару на ринку в сторону збільшення, постачальник повинен письмово звернутись до споживача та надати новий пакет документів, який обґрунтовує збільшення ціни по зазначеному діапазону порівняно з ціною, встановленою в п. 5.2. Договору.
За п. 6.1. Договору споживач має право отримувати електричну енергію на умовах, зазначених у цьому Договорі.
У п. 13.1. сторони погодили, що цей Договір вважається укладеним та є дійсним з моменту підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх підписів печатками (в разі наявності) та діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
Істотні умови Договору про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання до виконання сторонами зобов`язань у повному обсязі, крім випадків передбачених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Матеріали справи містять листи б/н б/д, якими ТОВ “Енера Чернігів” повідомляло споживача, КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня», про щоденну закупівлю електроенергії на ринку “на добу наперед” та про те, що відповідно до п. 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, направляє споживачу додаткові угоди №№ 1, 2, 3, 4 щодо збільшення ціни електричної енергії до Договору № 2401407ВЦ від 28.02.2022, просить підписати та повернути їх ТОВ “Енера Чернігів”.
25.08.2022, між ТОВ “Енера Чернігів” та КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня», укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін та доповнень до Договору, дія якої розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли до укладення угоди з 01.08.2022, за умовами якої збільшено ціну за 1 кВт/год на 9,99% і викладено абзац 1 п. 5.2. Договору в новій редакції, зокрема: ціна (тариф) електричної енергії становить 3,852210 грн з ПДВ за 1 кВт/год.
Підставою для укладання додаткової угоди № 1 від 25.08.2022 став експертний висновок Харківської торгово-промислової палати № 521/22 від 17.08.2022, складений на замовлення ТОВ “Енера Чернігів”, за яким середньозважена ціна електроенергії на РДН ОЕС України за липень 2022 року складає 2640,45 грн/МВт. год та на першу декаду серпня 2022 року – 2949,10 грн/МВт. год, відсоток коливання ціни + 11,69%.
13.09.2022, між ТОВ “Енера Чернігів” та КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня», укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін та доповнень до Договору, дія якої розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли до укладення угоди з серпня 2022 року (як визнано сторонами в письмових заявах по суті спору – з другого числа календарного місяця), за умовами якої збільшено ціну за 1 кВт/год на 6,62% і викладено абзац 1 п. 5.2. Договору в новій редакції, зокрема: ціна (тариф) електричної енергії становить 4,0797684 грн з ПДВ за 1 кВт/год.
Підставою для укладання додаткової угоди № 2 від 13.09.2022 став експертний висновок Харківської торгово-промислової палати № 570-1/22 від 01.09.2022, за яким середньозважена ціна електроенергії на РДН ОЕС України на першу декаду серпня 2022 року складає 2949,10 грн/МВт. год та на третю декаду серпня 2022 року – 3144,19 грн/МВт. год, відсоток коливання ціни + 6,62%.
26.09.2022, між ТОВ “Енера Чернігів” та КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня», укладено додаткову угоду № 3 про внесення змін та доповнень до Договору, дія якої розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли до укладення угоди з 01.09.2022, за умовами якої збільшено ціну за 1 кВт/год на 5,06% і викладено абзац 1 п. 5.2. Договору в новій редакції, зокрема: ціна (тариф) електричної енергії становить 4,2652176 грн з ПДВ за 1 кВт/год.
Підставою для укладення додаткової угоди № 3 від 26.09.2022 став експертний висновок Харківської торгово-промислової палати № 642/22 від 13.09.2022, за яким середньозважена ціна електроенергії на РДН ОЕС України за третю декаду серпня 2022 року складає 3144,19 грн/МВт. год та за першу декаду вересня 2022 року – 3303,39 грн/МВт. год, відсоток коливання ціни + 5,06%.
30.09.2022, між ТОВ “Енера Чернігів” та КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня», укладено додаткову угоду № 4 про внесення змін та доповнень до Договору, дія якої розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли до укладення угоди з 02.09.2022, за умовами якої збільшено ціну за 1 кВт/год на 8,69% і викладено абзац 1 п. 5.2. Договору в новій редакції, зокрема: ціна (тариф) електричної енергії становить 4,59982164 з ПДВ за 1 кВт/год.
Підставою для укладення додаткової угоди № 4 від 30.09.2022 став експертний висновок Харківської торгово-промислової палати № 680/22 від 21.09.2022, за яким середньозважена ціна електроенергії на РДН ОЕС України за першу декаду вересня 2022 року складає 3303,39 грн/МВт. год та за другу декаду вересня – 3590,50 грн/МВт. год, відсоток коливання ціни + 8,69%.
Сторонами також переглянутий обсяг споживання електричної енергії за Договором шляхом внесення змін переліченими додатковими угодами до додатку № 2 Договору «План – графік постачання електричної енергії», згідно з яким замовлений обсяг споживання за Договором зменшено з 75 тис кВт. Год до 57,719 тис. кВт. год
Матеріали справи містять копії витягів із офіційного сайту ДП “Оператор ринку” щодо середньозважених цін електроенергії на РДН ОЕС України станом на: 28.02.2022, 13.09.2022, 26.09.2022, 30.09.2022.
Як вбачається з матеріалів справи, в період з серпня по грудень 2022 року, TOB “Енера Чернігів” поставило КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» 38 671 кВт/год вартістю 176 578,47 грн, що підтверджується актами прийняття-передавання товарної продукції – активної електричної енергії: № 2430075/82166/1 від 13.09.2022 (у серпні 2022 року поставлено 2507 кВт/год на суму 10 227,98 грн); № 2430075/99649/1 від 11.10.2022 (у вересні 2022 року поставлено 9109 кВт/год на суму 41 899,78 грн); № 2430075/117287/1 від 14.11.2022 (у жовтні 2022 року поставлено 9941 кВт/год на суму 45 726,83 грн); № 2430075/117287/1 від 07.12.2022 (у листопаді 2022 року поставлено 5517 кВт/год на суму 25 379,74 грн); № 2430075/134303/1 від 19.12.2022 (у листопаді 2022 року поставлено 2511 кВт/год на суму 11 550,16 грн); № 2430075 від 19.12.2022 (у грудні 2022 року поставлено 9086 кВт/год на суму 41 793,98 грн).
КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» за поставлену за період з серпня по грудень 2022 року електроенергію обсягом 38 671 кВт/год., перерахувала відповідачу 176 578,47 грн, про що свідчать додані до матеріалів справи відомості по трансакціям по розрахунку за договором з системи “Prozorro”, ID закупівлі: № UA-2022-01-24-001965-b.
Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор вказав, що на підставі додаткових угод: № 1 від 25.08.2022, № 2 від 13.09.2022, № 3 від 26.09.2022 та № 4 від 30.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 2401407ВЦ від 28.02.2022, укладених з порушенням вимог п. 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, вартість 1 кВт/год електроенергії зросла на 1,059822 грн (з 3,54 грн до 4,5998216 грн) або на + 29,93 %, в той час як замовлений обсяг постачання по вказаним додатковим угодам суттєво зменшився. Тобто споживач здійснив оплату товару за ціною значно вищою ніж визначено Договором, при цьому обсяг поставленої електроенергії скоротився, що призвело до неефективного використання коштів місцевого бюджету та нівелювало принципи публічної закупівлі. 
Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі. 
Статтею 1 Закону України “Про прокуратуру” встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку передбаченому цим Законом здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема загальних інтересів суспільства та держави.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення її інтересів, якщо їх захист не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом 4 цієї частини.
Положення частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» як на момент звернення прокурором з цим позовом до суду, так і на момент ухвалення судового рішення в справі, чинні.
Відповідно до частин 3, 4 статті 53 ГПК України в визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою в справу, провадження в якій відкрите за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Європейський Суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення в справі “Ф.В. проти Франції” (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).
Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі “Менчинська проти Російської Федерації” (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (в неофіційному перекладі): “Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або в випадках, коли потрібно захистити інтереси держави”.
При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора в цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора в розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. 
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) “Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону” щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачена важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.
Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено. Положення вказаної норми відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.
Прокурор може представляти інтереси держави в суді в виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 частини 2 статті 129 Конституції України). 
Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття “інтерес держави”.
У Рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття “інтереси держави” висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. 
В основі перших завжди є потреба в здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). 
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття “інтереси держави” має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого в статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України “Про прокуратуру”.
Таким чином, “інтереси держави” охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація “інтересів держави”, особливо в сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” (чинної на момент вирішення цього спору) прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звернувся до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
У Рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлений вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначений характер її діяльності і в такий спосіб передбачене її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. 
За частинами 4, 7 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи така відповідь взагалі не отримана, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
Частина 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
У даній справі прокурором поданий позов в особі позивачів, Північного офісу Державної аудиторської служби та Прилуцької міської ради, в зв`язку з невиконанням цими органами обов`язків щодо захисту інтересів держави в суді.
Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про публічні закупівлі” уповноважений орган – це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері публічних закупівель.
Уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику в сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України (частини 1, 3 статті 7 Закону України “Про публічні закупівлі”).
Положенням про Державну аудиторську службу України (затвердженим постановою КМУ від 03.02.2016 № 43, далі – Положення) визначено, що реалізуючи державний фінансовий контроль через здійснення перевірки, моніторингу закупівель, Державна аудиторська служба України, яка є центральними органами виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, має право звертатися до суду в інтересах держави в разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Згідно з підпунктами 3, 4, 9 п. 4 цього Положення Держаудитслужба, відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави в разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю в разі встановлення порушень законодавства, за які передбачена кримінальна відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.
Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (п. 7 Положення).
Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень (аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 826/9672/17).
З урахуванням наведеного, Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики в сфері закупівель (аналогічний висновок у подібних правовідносинах щодо визначення позивачем у справі офісу Держаудитслужби викладений в постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 01.09.2020 у справі № 911/1534/19).
З матеріалів справи вбачається, що Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» Прилуцької міської ради, за період з 01.01.2021 по 31.03.2024, за результатами якої складено акт від 22.08.2024 № 262508-30/10. У ході ревізії встановлено: Лікарнею протягом серпня – грудня 2022 року проведено оплату електричної енергії постачальнику ТОВ «Енера Чернігів» за договором про постачання електричної енергії споживачу від 28.02.2022 № 2401407ВЦ, по ціні більшій ніж передбачено тендерними документами на загальну суму 39 680,60 грн, чим порушено п. 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» № 922.
Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області, в листі від 21.11.2024 № 262508-17/3852, повідомлено (на запит прокуратури) про направлення КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» Прилуцької міської ради вимоги від 29.08.2024 № 262508-14/2890-2023 про усунення встановлених порушень та проінформовано виконавчий комітет Прилуцької міської ради. Матеріали ревізії, листом від 30.08.2024 № 24-981вих24, скеровані до Прилуцької окружної прокуратури. Будь-які інші заходи реагування за фактом виявлених порушень, Управлінням не вживались.
Відповідно до Положення про Державну аудиторську службу України, Держаудитслужба наділена повноваженням самостійно звертатися до суду в інтересах держави в разі виявлення під час планових перевірок або зі звернень (у тому числі до правоохоронних органів) порушень у сфері закупівель. 
Натомість, Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області, після виявлення порушень за закупівлею № UA-2022-01-24-001965-b, обмежилось лише листуванням з замовником та зверненням до органів прокуратури, тобто самостійно починаючи з серпня 2024 року, тобто після встановлення факту завищення ціни товару, ефективних заходів щодо повернення до державного бюджету надмірно сплачених коштів, не вчинило. Наведене свідчить про пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта та необхідність захисту інтересів держави та територіальної громади міста Прилуки органами прокуратури.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 905/1529/20, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зроблений висновок, за яким сам факт незвернення до суду органу, уповноваженого державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, з позовом свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження щодо необхідного захисту, в зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян – членів територіальної громади населеного пункту та звернення до суду з позовом.
Таким чином, незалежно від причин незвернення до суду Північного офісу Держаудитслужби факт цього незвернення свідчить про те, що вказаний орган не виконує своїх повноважень із захисту інтересів держави.
У порядку частини 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор листом від 05.02.2025 № 54-77-951вих-25, попередньо, до звернення до суду, повідомив Північний офіс Державної аудиторської служби про подання позову до Господарського суду Чернігівської області в інтересах держави в особі позивачів Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області та Прилуцької міської ради до відповідачів – ТОВ «Енера Чернігів» та КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів у сумі 39 683,13 грн.
Вказане спростовує заперечення відповідача 1 стосовно неналежного обґрунтування прокурором підстав представництва інтересів держави в особі позивача 1, Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області.
Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Прилуцької міської ради.
Виходячи з приписів статті 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, що є в комунальній власності територіальних громад міст.
Відповідно до статті 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в України” сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”).
Статтею 28 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” визначено повноваження сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін, зокрема, передбачено здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.
Згідно із частинами 1, 4 статті 61 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
За висновками Верховного Суду, в постанові від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надані широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами 1, 2 статті 143 Конституції України, передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання. 
За статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування в межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до пунктів 1.2. – 1.4. Статуту КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» (затвердженого 26.04.2024 № 19), Підприємство створене за рішенням Прилуцької міської ради (засновник) від 31.08.2018 № 6 (47 сесія 7 скликання) відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом перетворення Прилуцької міської дитячої лікарні в комунальне некомерційне підприємство, яке є правонаступником усього майна, прав та обов`язків Прилуцької міської дитячої лікарні. Підприємство створене на базі майна територіальної громади міста Прилуки.
Засновником, власником та органом управління майно Підприємства є територіальна громада міста Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області. Підприємство підпорядковане, підзвітне та підконтрольне засновнику.
Згідно з підпунктом 5.3.4. Статуту джерелами формування майна та коштів Підприємства є, зокрема, кошти місцевого бюджету.
У п. 10.3. Статуту визначено, що засновник має право здійснювати контроль фінансово-господарської діяльності Підприємства. Підприємство подає засновнику, за його вимогою, бухгалтерський звіт та іншу документацію, яка стосується фінансово-господарської діяльності.
Таким чином, Прилуцька міська рада, яка є засновником КНП “Прилуцька міська дитяча лікарня”, управляє закріпленим за ним майном, наділена повноваженнями контролю фінансово-господарської діяльності Підприємства, в тому числі коштів, за рахунок яких здійснювалося фінансування Договору № 2401407ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 28.02.2022.
З огляду на приписи статей 2, 22 Бюджетного кодексу України КНП “Прилуцька міська дитяча лікарня” ПМР у спірних правовідносинах, які виникли щодо закупівлі електроенергії за Договором, діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником зазначеного товару в обсязі та в межах видатків, визначених розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня.
За доводами прокурора, Прилуцька міська рада є особою, уповноваженою на здійснення контролю за виконанням місцевого бюджету та головним розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких проведена закупівля та має повноваження зі здійснення контролю за станом фінансової дисципліни закладу охорони здоров`я, а також наділена процесуальною дієздатністю щодо подання позовів до суду з указаних питань.
Прокурор звертався до Прилуцької міської ради з листом від 18.11.2024 № 54-77-7707вих-24, повідомив про те, що внаслідок укладення спірних додаткових угод порушено п. 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, як наслідок з міського бюджету надмірно сплачені кошти постачальнику в сумі 39 680,60 грн, та просив надати інформацію про вжиття заходів щодо усунення вказаних порушень, зокрема, в судовому порядку. 
Прилуцька міська рада, листом від 04.12.2024 № 5906-24, повідомила прокурора про те, що заходи щодо усунення порушень не вживалися, позов про визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.02.2022 № 2401407ВЦ та стягнення коштів у сумі 39 680,60 грн не пред?являвся, наразі, Рада не планує звернення до суду з відповідним позовом.
Оскільки Прилуцька міська рада уповноважена на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту охоронюваних законом інтересів держави в особі територіальної громади міста, порушених внаслідок укладення відповідачами оскаржуваних додаткових угод та пов`язаних із законним та ефективним витрачанням бюджетних коштів, відтак, є належним позивачем у цій справі. Нездійснення компетентним у спірних правовідносинах органом жодних дій, спрямованих на звернення до суду з відповідним позовом свідчить про неналежне здійснення нею заходів щодо захисту державних інтересів та про бездіяльність цього органу.
У порядку частини 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор, листом від 05.02.2025 № 54-77-951вих-25, попередньо, до звернення до суду, повідомив Прилуцьку міську раду про подання позову до Господарського суду Чернігівської області в інтересах держави в особі позивачів, Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області та Прилуцької міської ради, до відповідачів, ТОВ «Енера Чернігів» та КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня», про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів у сумі 39 683,13 грн.
Вказане спростовує заперечення відповідача 1 стосовно неналежного обґрунтування прокурором підстав представництва інтересів держави в особі позивача 2, Прилуцької міської ради.
Суд врахував, що порушення законодавства про публічні закупівлі при укладенні додаткових угод про збільшення ціни на постачання електроенергії після укладення договору про закупівлю, не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів, створює загрозу порушення економічних інтересів держави в бюджетній сфері, потенційно факт перерахування відповідачу зайвих бюджетних коштів порушує принципи максимальної економії та ефективності, а тому призводить до протиправного витрачання бюджетних коштів. З наведеного слідує, що при вирішенні даного спору наявний як державний, так і суспільний інтерес.
Щодо визнання недійсними додаткових угод.
За п. 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частинами 1, 2 статті 632 ЦК України врегульовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, установлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Зміна ціни після укладення договору допускається лише в випадках і на умовах, установлених договором або законом. 
За приписами статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлене законом або не випливає із суті відносин сторін.
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначені Законом України “Про публічні закупівлі” від 25.12.2015 № 922-VIII.
Цей Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”).
За пунктами 6, 11 та 22 статті 1 Закону України “Про публічні закупівлі”:
- договір про закупівлю це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару;
- замовники це суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону;
- предмет закупівлі це товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції / пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). 
За приписами частини 4 статті 41 вказаного Закону України “Про публічні закупівлі” (в редакції діючій на момент укладення Договору) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (в тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника в разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та / або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі. 
Відповідно до п. 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” (в редакції чинній на момент укладення Договору) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
В абзаці 2 частини 3 статті 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Таким чином, Закон України “Про публічні закупівлі” встановлює імперативну норму, за якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно в випадках, визначених частиною 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, зокрема, за п. 2 – у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни електричної енергії на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладення договорів і до внесення відповідних змін до нього.
Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки п. 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” урегульовано саме зміну істотних умов договору в разі виникнення такого явища як коливання ціни на ринку.
Виходячи із викладеного, внесення змін до договору в частині його ціни за одиницю товару є правомірним лише в випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення) щодо внесення змін.
Суд установив, що відповідачі, 28.02.2022, уклали договір № 2401407ВЦ про постачання електричної енергії споживачу за результатами процедури закупівлі на виконання вимог Закону України “Про публічні закупівлі”. На момент підписання Договору сторони погодили всі його істотні умови – предмет, ціну, строк виконання зобов`язань, що узгоджується з положеннями Закону України “Про публічні закупівлі”.
Виходячи з умов пунктів 5.1., 5.2. Договору та додатку № 2 План – графік постачання електричної енергії до нього, ціна цього Договору становить 265 500,00 грн, з яких ПДВ – 44 250,00 грн. Очікуваний обсяг постачання електричної енергії, в період лютий – грудень 2022 року, 75 000 кВт/год. Ціна за 1 кВт – 3,54 грн (з ПДВ).
Додатковими угодами: № 1 від 25.08.2022, № 2 від 13.09.2022, № 3 від 26.09.2022, № 4 від 30.09.2022 до договору ВІД 28.02.2022 № 2401407ВЦ змінені його істотні умови, зокрема за підсумком збільшена ціна за одиницю товару з 3,54 грн з ПДВ до 4,59982164 грн з ПДВ.
Фактично ціна за одиницю товару збільшилася на 1,059822 грн або на + 29,93 %, у той час як замовлений обсяг електричної енергії суттєво зменшився (з 75 000 кВт/год до 57 719 кВт/год).
Необхідність укладення оспорюваних додаткових угод відповідач обґрунтував коливанням ціни електричної енергії на ринку, на підтвердження чого (коливання) надав експертні висновки Харківської торгово-промислової палати: № 521/22 від 17.08.2022, № 570/-1/22 від 01.09.2022, № 642/22 від 13.09.2022, № 680/22 від 21.09.2022, що складалися на підставі інформації ДП “Оператор ринку” про рівень середньозважених цін на електричну енергію на ринку “на добу наперед” (РДН) у торговій зоні ОЕС (об?єднаної енергетичної системи) України.
Оскаржувані додаткові угоди укладені на підставі п. 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Як вбачається з матеріалів справи, 25.08.2022, відповідачами укладена додаткова угода № 1, за якою з 01.08.2022 збільшена ціна електричної енергії за 1 кВт/год до 3,852210 грн з ПДВ. Разом з тим, за Договором ТОВ «Енера Чернігів» протягом періоду з 01.08.2022 по 24.08.2022 щоденно постачало, а КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» приймала та споживала електричну енергію, тобто додатковою угодою № 1 сторони змінили ціну електричної енергії, що до 25.08.2022 була вже прийнята та спожита відповідачем 2.
Наведена тенденція також простежується при укладенні відповідачами: додаткової угоди № 2 від 13.09.2022, якою змінена (збільшена) вартість електричної енергії з 02.08.2022; додаткової угоди № 3 від 26.09.2022, якою змінена (збільшена) вартість електричної енергії з 01.09.2022; додаткової угоди № 4 від 30.09.2022, якою змінена (збільшена) вартість електричної енергії з 02.09.2022.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 зробила висновок, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю, а її зміна після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару в власність покупця не допускається відповідно до частини 3 статті 632 ЦК України.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його в власність покупця за договором про закупівлю можлива в випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення в випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, установлених у статті 652 ЦК України та п. 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 (пункти 205 – 207) підтримала попередні висновки, наведені в постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, підсумовуючи зазначила: зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни на одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, в тому числі й щодо випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Відповідно до статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” та статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
За п. 6 частини 2 статті 36 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій в порядку та спосіб, визначеними процесуальним законом.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Викладене спростовує доводи відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин висновків постанови Великої Палати Верховного Суду: від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.
Стосовно доводів відповідача про необхідність врахування окремої думки щодо зазначеної постанови ВП ВС суд зазначає, що окрема думка судді – це сформований суддею письмовий документ, який є формою визначення власної позиції судді в разі незгоди з прийнятим (наданим) рішенням (висновком) або викладенням обставин, що доповнюють мотивувальну частину рішення (висновку). Окрема думка судді містить незгоду з прийнятим рішенням або наданими висновками, однак не є обов`язковою для суду.
Відповідно до частин 5, 6 статті 67 Закону України “Про ринок електричної енергії” ціна купівлі-продажу електричної енергії на ринку “на добу наперед” визначається для кожного розрахункового періоду оператором ринку за принципом граничного ціноутворення на основі балансу сукупного попиту на електричну енергію та її сукупної пропозиції, а на внутрішньодобовому ринку – за принципом ціноутворення “по заявленій (пропонованій) ціні” відповідно до правил ринку “на добу наперед” та внутрішньодобового ринку. Ціни на ринку “на добу наперед” та внутрішньодобовому ринку є вільними (ринковими) цінами.
За результатами торгів відповідно до правил ринку “на добу наперед” та внутрішньодобового ринку оприлюднюються ціна та обсяги купівлі-продажу електричної енергії для кожного розрахункового періоду та інші показники, що можуть використовуватися як орієнтир (індикатор) для укладення правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії на ринку електричної енергії.
На підтвердження коливання ціни на електричну енергію відповідач 1, як вже зазначалося, надав відповідачу 2 експертні висновки Харківської торгово-промислової палати: № 521/22 від 17.08.2022, № 570/–1/22 від 01.09.2022, № 642/22 від 13.09.2022, № 680/22 від 21.09.2022, що порівнюють середньозважені ціни на РДН в ОЕС України починаючи з липня 2022 року (за період з 01.07 по 31.07.) за різні декади наступних місяців – серпень (за період з 01.08. по 10.08. та з 21.08. – 31.08.) та вересень (з 01.09. по 10.09. та з 11.09. по 20.09.), що обрані довільно, без урахування дати укладення Договору та погодження сторонами його істотних умов (ціни). За приміткою: ці довідки носять виключно фактографічно-інформаційний характер та не враховують умови Договору.
При цьому, збільшення ціни з 01.08.2022 на 9,99% та з 02.08.2022 на 6,62% на підставі додаткових угод № 1 від 25.08.2022 та № 2 від 13.09.2022 (що порівнювали довільно обрані періоди) відбувалось протягом двох днів поспіль. Та сама тенденція простежувалась при укладенні сторонами додаткових угод № 3 від 26.09.2022 та № 4 від 30.09.2022 (відповідно).
За висновком суду, з метою підтвердження факту коливання ціни електроенергії на ринку, необхідно порівнювати її ціну за співмірні проміжки часу, наприклад, місяць з місяцем, декаду з декадою, а не за довільно обрані періоди, при цьому, обов`язково таке порівняння має бути проведене починаючи з моменту укладення договору, що відображатиме реальну тенденцію коливання ціни на ринку. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. На підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною на дату, з якої почались змінюватись ціни на ринку – як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання ціни зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для попередніх змін до договору.
Додатковими угодами: від 25.08.2022 № 1, від 13.09.2022 № 2, від 26.09.2022 № 3, від 30.09.2022 № 4 до Договору, ціна за 1 кВт/год. електричної енергії збільшена більше ніж на 10% від початкової ціни, що суперечить положенням п. 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” та висновкам Великої Палати Верховного Суду в постановах від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та від 21.11.2025 № 920/19/24.
Визнання недійсною будь-якої додаткової угоди тягне за собою визнання недійсними всіх послідуючих додаткових угод, оскільки кожна наступна додаткова угода фіксує ціну за одиницю товару, є похідною від попередніх, та підлягає визнанню недійсною, оскільки змінює ціну більш як на 10% (сумарно) в порівнянні до ціни, що погоджена сторонами на момент укладення Договору.
З матеріалів справи вбачається, що надані постачальником документи не є належними доказами на підтвердження факту коливання ціни електроенергії на ринку в порівняні з моментом укладення Договору (істотні умови якого визначені за фактом проведеної процедури закупівлі), а також у порівнянні з моментом введення в дію нових цін, за підсумком, ціна за одиницю товару зросла на 1,059822 грн або на + 29,93 %.
За даними, опублікованими на офіційному сайті ДП “Оператор ринку” щодо середньозваженої ціни на РДН в ОЕС України (www.oree.com.ua) дійсно простежується тенденція коливання ціни на ринку, при цьому, таке коливання, протягом дії Договору, мало місце як у сторону зменшення, так і в сторону збільшення (оскільки ціна змінюється щодобово), тому порівняння середньозважених цін на ринку, яке дійсно відображатиме коливання такої ціни, має проводитись з моменту укладення сторонами договору за співмірні проміжки часу.
Метою Закону України “Про публічні закупівлі” є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища в сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції в цій сфері, розвитку добросовісної конкуренції. 
Відповідно до статті 5 Закону України “Про публічні закупівлі” закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
Перемога в тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору за однією ціною та її подальше підвищення шляхом укладення “каскадних” додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України “Про публічні закупівлі”. 
Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (стаття 13 ЦК України).
Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.
Таким чином, беручи участь у процедурі публічних закупівель, Товариство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару. Саме по собі коливання цін на ринку – природна обставина ринкових відносин, яка повинна братися до уваги при укладенні договорів з урахуванням підприємницького ризику. Саме лише коливання цін не є безумовною підставою внесення змін до договору.
В силу особливостей функціонування ринків РДН та ВДР ціна купівлі-продажу електричної енергії є динамічною, тобто коливання ціни відбуваються постійно в залежності від попиту та пропозиції, часу доби та сезону, інших чинників, що не міг не знати та не враховувати відповідач, здійснюючи свою діяльність з купівлі електроенергії на майданчиках РДН та ВДР, та формуючи тендерну пропозицію щодо спірної закупівлі.
Покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й в зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.
КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» мала беззаперечне право на отримання електроенергії по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі, однак, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо необґрунтованих пропозицій відповідача 1 про збільшення ціни, підписала спірні додаткові угоди, як наслідок, ціна 1 кВт/год електричної енергії зросла на +29,93%.
Укладення додаткових угод до Договору щодо зміни ціни на товар, за відсутності для цього визначених Законом України “Про публічні закупівлі” підстав, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання Договору.
За частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 – 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. 
Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Суд установив наявність фактичних обставин, з якими Закон пов?язує визнання додаткових угод: від 25.08.2022 № 1, від 13.09.2022 № 2, від 26.09.2022 № 3, від 30.09.2022 № 4 до договору № 2401407ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 28.02.2022 недійсними на момент їх укладення, дійшов висновку, що вони суперечать п. 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, принципам максимальної економії, ефективності та пропорційності закупівель, установлених статтею 5 цього Закону, відтак підлягають визнанню недійсними, відповідно до статей 203, 215 ЦК України.
Щодо стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 39 683,13 грн.
Відповідно до вимог статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За приписами частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Відповідно до частини 1, п. 1 частини 3 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, за подібних обставин, дійшла висновку, що кошти одержані відповідачем безпідставно, оскільки підстава внаслідок визнання додаткових угод недійсними відпала, тому останній зобов`язаний їх повернути в силу статей 216, 1212 ЦК України.
Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно Договором, тобто і поставка електроенергії, і її оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної його редакції.
Наведена правова позиція узгоджується з сталою та послідовною практикою Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21.11.2025 № 920/19/24, від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, Верховного Суду в постановах від 13.04.2023 у справі № 908/653/22, від 16.02.2023 у справі № 903/366/22, від 16.02.2023 у справі № 903/383/22, від 07.02.2023 у справі № 927/188/22.
Як уже зазначалося, за Договором (п. 5.1.), відповідач 1, у період з лютого по грудень 2022 року, повинен був відповідачу 2 поставити 75 000 кВт/год. електричної енергії за ціною 3,54 грн з ПДВ за 1 кВт/год.; сума договору складає 265 500,00 грн з ПДВ.
З матеріалів справи вбачається, що за період з серпня по грудень 2022 року ТОВ «Енера Чернігів» поставив КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» електричну енергію обсягом 38 671 кВт/год., на підставі підписаних сторонами актів прийняття-передавання товарної продукції – активної електричної енергії, за яку позивач фактично сплатив 176 578,47 грн, тоді як враховуючи ціну, обумовлену Договором (3,54 грн з ПДВ за 1 кВт/год.) повинен був сплатити 136 895,34 грн, отже, розмір надмірно сплачених коштів складає 39 683,13 грн (176 578,47 грн – 136 895,34 грн).
Відтак суд дійшов висновку про задоволення позову прокурора в частині стягнення з відповідача 1 безпідставно отриманих коштів у сумі 39 683,13 грн.
Приймаючи до уваги, що грошові кошти в сумі 39 683,13 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем 1, підстава їх набуття відпала, а тому останній зобов`язаний повернути їх до місцевого бюджету Прилуцької МТГ, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України. 
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.
При цьому доводи ТОВ «Енера Чернігів» про те, що приписи статті 1212 ЦК України не підлягають застосуванню в спірних правовідносинах, враховуючи їх договірний характер, спростовуються наведеними висновками суду. 
За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлений позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.
За приписами частин 2, 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Обов`язок доказування і подання доказів установлений статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З огляду на зміст статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 76 даного Кодексу визначає, що належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними ніж докази, надані на її спростування.
За приписами частин 1, 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Тобто, виходячи зі змісту статей 13, 74 ГПК України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.
За висновком суду, прокурор, на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, у розумінні статей 76 – 79 ГПК України, довів наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання спірних угод недійсними та стягнення 39 683,13 грн безпідставно отриманих коштів.
При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, до яких зокрема належить судовий збір.
За частиною 1 статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Враховуючи зміст наведеної норми та задоволення позову в повному обсязі, суд дійшов висновку, що за рахунок відповідачів 1 та 2 прокуратурі підлягають відшкодуванню судові витрати по сплаті судового збору в рівних частинах з кожного по 6056,00 грн.
Керуючись статтями 13, 14, 42, 47, 53, 55, 73 – 80, 86, 126, 129, 165 – 167, 202, 233, 236 – 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Задовольнити повністю позов Прилуцької окружної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910114) в інтересах держави в особі позивачів, Північного офісу Державної аудиторської служби (код ЄДРПОУ 40479560) та Прилуцької міської ради (код ЄДРПОУ 34209057), до відповідачів, Товариства з обмеженою відповідальністю “Енера Чернігів” (код ЄДРПОУ 41823846) та Комунального некомерційного підприємства “Прилуцька міська дитяча лікарня” (код ЄДРПОУ 05483581), про визнання недійсними додаткових угод до договору постачання електричної енергії споживачу; стягнення 39 683,13 грн.
2. Визнати недійсними додаткові угоди: № 1 від 25.08.2022, № 2 від 13.09.2022, № 3 від 26.09.2022, № 4 від 30.09.2022 про внесення змін та доповнень до договору про постачання електричної енергії споживачу № 2401407ВЦ від 28.02.2022, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю “Енера Чернігів” та Комунальним некомерційним підприємством “Прилуцька міська дитяча лікарня”.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Енера Чернігів” (проспект Перемоги, 126 Б, м. Чернігів, 14013, код ЄДРПОУ 41823846) в дохід місцевого бюджету Прилуцької міської територіальної громади (отримувач – ГУК у Чернігівській області/тг м. Прилуки/24060300, код ЄДРПОУ – 37972475; банк отримувача – Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача – UA 538999980314090544000025737) безпідставно набуті кошти в розмірі 39 683,13 грн.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Енера Чернігів” (проспект Перемоги, 126 Б, м. Чернігів, 14013, код ЄДРПОУ 41823846) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ 02910114) 6056,00 грн судового збору. 
5. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства “Прилуцька міська дитяча лікарня” (вул. Європейська, 185, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500; код ЄДРПОУ 05483581) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ 02910114) 6056,00 грн судового збору. 
6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 ГПК України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 ГПК України.

Повне судове рішення складене та підписане 09.02.2026.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Суддя Романенко А.В.