ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/13764/24  Номер провадження 22-ц/814/3536/25	Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю.В.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Карпушина Г.Л., Пилипчук Л.І.
за участю секретаря Дороженка Р.Г.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника відповідача  ОСОБА_1 - адвоката Браташа Юрія Павловича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 червня 2025 року, з внесеними до неї запереченнями на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив здійснити поділ спільного майна у спосіб :
залишити автомобіль Hyundai Avante, д.н.з. НОМЕР_1 ,2008 року випуску у користуванні ОСОБА_1 , відшкодувавши матеріальну компенсацію вартості належної йому частки у праві спільної часткової власності на вказаний транспортний засіб у розмірі 147435,60 грн. та припинити його право на частку транспортного засобу,
приміщення вбудованогоофісу за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв.м. залишити у користуванні та володінні по частці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як подружжю,
стягнути судові витрати.
Вказував, що з 13.10.2017 перебував з відповідачем в шлюбі. На даний час на розгляді в Автозаводському районному суді м. Кременчука перебуває справа про його розірвання.
Під час перебування у шлюбі ними було набуто у спільну сумісну власність майно, а саме: приміщення вбудованого офісу та транспортний засіб автомобіль Hyundai Avante.
Оскільки автомобілем користується відповідач, він прохає залишити транспортний засіб у її фактичному володінні, відшкодувавши йому 1/2 частку його вартості та визнати нерухоме майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя, залишивши його у користуванні та володінні сторін по частці.

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому, після уточнення позовних вимог, просила :
визнати за нею право власності на приміщення вбудованого офісу за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв.м.
визнати за нею право власності на транспортний засіб автомобіль Hyundai Avante, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску,
стягнути з неї на користь ОСОБА_2 , як іншого співвласника майна, грошову компенсацію вартості належної ОСОБА_2 частки у праві спільної часткової власності у розмірі 332365 грн.
Зустрічні позовні вимоги вмотивовані придбанням під час шлюбу вищевказаного спірного майна, яке перебуває у її фактичному користуванні, тому за нею має бути визнано право власності, із стягненням на користь позивача за первісним позовом грошової компенсації.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 червня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділено ОСОБА_1 у власність автомобіль Hyundai Avante, д.н.з. НОМЕР_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини відчуженого автомобіля Hyundai Avante, д.н.з. НОМЕР_1 , в сумі 147435,60 грн.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину приміщення вбудованого офісу у АДРЕСА_1 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину приміщення вбудованого офісу у АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 24.10.2024 №175 в сумі 2500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення оцінки приміщення вбудованого офісу у АДРЕСА_1 від 23.10.2024 в сумі 5000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 13918,71 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 9000 грн.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовлено.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог первісного позову та вказав на відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову.
Не погодившись з рішенням суду, адвокат Браташ Ю.П. подав в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та невірну оцінку зібраних доказів, просив скасувати рішення суду та направити справу для продовження розгляду до місцевого суду.
Одночасно до апеляційної скарги включив свої заперечення на ухвалу про об`єднання первісного позову ОСОБА_2 із зустрічним позовом ОСОБА_1 , яка не підлягає окремого від рішення суду апеляційному оскарженню.
Вважає, що зазначена ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки суд мав залишити без руху подану зустрічну заяву його довірителя та надати їй час для усунення недоліків, а саме вказати на необхідність внесення нею коштів на депозитний рахунок.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд невірно вирішив спір за зустрічним позовом, оскільки спірне нерухоме майно фактично перебуває у повному володінні ОСОБА_1 та використовується нею за професійною ознакою – є салоном краси, а відтак як предмет матеріального світу може бути присуджений одному з подружжя без необхідності отримання згоди іншого подружжя.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який був зареєстрований 13.10.2007 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №1078.
Під час перебування у шлюбі ними набуто у спільну сумісну власність майно, а саме: приміщення вбудованого офісу у АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв.м. та транспортний засіб – автомобіль Hyundai Avante, номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но про реєстрацію права власності №80236271 від 13.02.2017 р. та свідоцтва зареєстрованого в реєстрі за №310 серіі? НВО №380420, а також Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но про реєстрацію права власності № 80235914 від 13.02.2017 р. та свідоцтва зареєстрованого в реєстрі за № 308 серіі? НВО № 380419, приміщення вбудованого офісу у АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв.м. зареєстровано за ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 27.09.2008 року транспортний засіб - автомобіль Hyundai Avante, номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_1 .
Сторонами не заперечується, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя.
Згідно висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження № 175 від 24.10.2024, який виконаний судовим експертом Сумцовим С.С., вартість транспортного засобу – автомобіля Hyundai Avante, номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, колір сірий, КПП-автомат, становить 294 871,20 грн.
Судом було встановлена та не спростовано учасниками справи, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не було попередньо внесено на депозитний рахунок суду суму відповідної грошової компенсації у відповідності до положень ч. 3 ст. 71 СК України, тоді як відповідач за зустрічним позовом відмовився від виплати йому компенсації вартості його частки у нерухомому майні.
Задовольняючи первісні позовні вимоги суд виходив з доведеності придбання спірного майна під час шлюбу та перебуванням спільного автомобіля у фактичному користуванні відповідача, в зв`язку з чим на корись іншого співвласника в порядку поділу транспортного засобу стягнув грошову компенсацію вартості його частини.
Стосовно нерухомого майна, то суд визнав його об`єктом спільної сумісної власності подружжя і здійснив поділ, виходячи із загальних приписів ст.ст. 63, 69 та 70 СК України, зазначивши, що первісний позивач, як співвласник майна, не надав згоди на отримання грошової компенсації за будівлю вбудованого офісу, тоді як інший співвласник не виконала свого обов`язку по внесенню на депозитний рахунок відповідної суми такої грошової компенсації.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст.63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із ч.4 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
На вимогу ч.5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Суд першої інстанції, вірно встановивши обставини по справі, дійшов обґрунтованого висновку про належність придбаного сторонами майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, частки яких є рівними та здійснив поділ спірного майна у відповідності до вищенаведених норм права.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки при вирішенні заявлених ОСОБА_1 вимог необхідно керуватись положеннями ч.5 ст. 71 СК України з огляду на те, що інший співвласник майна ОСОБА_2 заперечував отримання ним грошової компенсації, а інший співвласника не забезпечив дотримання прав та інтересів останнього шляхом попереднього внесення на депозитний рахунок необхідних грошових коштів в розмірі вартості частини нерухомого майна.
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не місять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує наявність підстав для скасування чи зміни судового рішення.
Так, відхиляються доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки при вирішенні спору вірно застосовані норми матеріального права, встановлені фактичні обставини та не допущено порушення норм процесуального права, в тому числі і щодо забезпечення принципів змагальності сторін.
Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно не визнав за ОСОБА_1 як за фізичною особою підприємцем право власності на приміщення вбудованого офісу у АДРЕСА_1 з можливістю компенсувати ОСОБА_2 вартості його частини.
Не приймає до уваги колегія суддів твердження апелянта про те, що спірне майно у вигляді вбудованого офісу відноситься до речі, яка використовуються одним з подружжя для професійних занять, а відтак отримання згоди від іншого подружжя на присудження йому грошової компенсації за належну йому частину - не потрібно.
В даному випадку сторона позивача за зустрічним позовом доводила суду, що зазначене приміщення використовується нею як салон краси, в якому надаються відповідні професійні послуги клієнтам, тому зазначене майно відноситься до професійного роду її заняття, що при поділі виключає необхідність в отримані згоди іншого співвласника на отримання грошової компенсації як то передбачає ч.5 ст. 71 СК України.
Зазначене твердження не заслуговує на увагу, оскільки предметом спору є нерухоме майно у вигляді вбудованого офісу, тобто спір між подружжям виник з приводу поділу нежитлового приміщення, придбаного під час їхнього шлюбу.
Само по собі використання ОСОБА_1 такого приміщення в своїй підприємницькій діяльності для розміщення в ньому салону краси - не відносить останнє до речі професійних занять в розумінні ч.3 ст. 73 СК України, на відміну від професійних приладь, що перебувають в ньому для надання парикмахерських послуг чи послуг з манікюру.
Крім того, колегія суддів не може погодитись з включеними до апеляційної скарги запереченнями на ухвалу суду першої інстанції про об`єднання первісного позову ОСОБА_2 із зустрічним позовом ОСОБА_1 .
Так, апелянт стверджує, що прийнята судом ухвала від 18.03.2025 про об`єднання в одне провадження не відповідає вимогам процесуального законодавства, оскільки суд першої інстанції не вирішив питання про попереднє внесення ОСОБА_1 відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що подавши зустрічну позовну заяву, відповідачем одночасно було заявлено клопотання про її об`єднання із первісним позовом ОСОБА_2 .
Задовольняючи зазначене клопотання представника відповідача ОСОБА_3 , суд виходив з того, що заявлені вимоги є взаємопов`язаними, стосуються одного і того ж предмета спору і їх спільний розгляд є доцільним та процесуально економним.
Зазначені висновки суду першої інстанції ґрунтуються на положеннях ст. 193 ЦПК України, а відтак колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині.
Крім того, звертає на себе увагу те, що в суді першої інстанції питання про об`єднання зустрічної позовної заяви з первісним позовом ініціював саме представник ОСОБА_1 – адвокат Браташ Ю.П. і його клопотання судом було задоволено.
В подальшому, в ході розгляду справи ним не акцентувалась увага на необхідності залишити зустрічну позовну заяву його довірителя ОСОБА_1 без руху та надати їй час для усунення недоліків, а саме вказати на необхідність внесення нею коштів на депозитний рахунок, як про це він стверджує в поданій апеляційній скарзі.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, висновки якого відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на вірній правовій оцінці зібраних в ній доказів.
Таким чином, судове рішення, як постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, ч.1 п. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Браташа Юрія Павловича залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 червня 2025 року та заперечення на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 08 грудня 2025 року.

Судді: О.І. Обідіна Г.Л. Карпушин Л.І. Пилипчук