Справа № 736/936/25 	Головуючий у 1 інстанції Кутовий Ю. С. 	
Провадження № 33/4823/644/25 	  	
Категорія - – ст.124, 122-4, ч.1 ст.130 КУпАП         	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю захисника - Козловської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Корюківського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2025 року, 

В С Т А Н О В И В :
Цією постановою: 
          ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , 
  притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.122-4, ст.124, ч.1 ст.130, ст.36 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

          Стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави 605,60 грн. судового збору.
          
Місцевим судом встановлено, що 15 квітня 2025 року, о 19 год. 05 хв., по вул. Шевченка, 5, у с. Перелюб, Корюківського району Чернігівської області, ОСОБА_3 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 210994», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода, почервоніння очей, та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив п.2.5 ПДР України.
15.04.2025 о 19:05 год., у с. Перелюб Корюківського району, по вул. Шевченка, 5, ОСОБА_3 керував автомобілем марки «ВАЗ 210994», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на клумбу. Автомобіль перевернувся на дах та отримав механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.12.1 Правил дорожнього руху.
15.04.2025 о 19:05 год., в с. Перелюб Корюківського району, по вул. Шевченка, 5, ОСОБА_3 керував автомобілем марки «ВАЗ 210994», д.н.з. НОМЕР_1 , та покинув місце ДТП до приїзду наряду поліції, чим порушив п.2.10 «а» Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати та винести нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124, ст.122-4 КУпАП. Посилається на те, що постанова місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та не відповідає фактичними обставинам справи. 
Також просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки він не був присутній у судовому засіданні, а повний текст оскаржуваної постанови отримав лише 05.07.2025, так як перебуває на військовій службі, тому вважає, що строк оскарження вказаної постанови пропущений з поважних причин.

Захисник Гончаров М.С. в інтересах ОСОБА_3 подав доповнення до апеляційної скарги та просив постанову про притягнення його підзахисного до адміністративної відповідальності за ст.122-4, ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Також просив провадження у справі зупинити до моменту звільнення останнього з військової служби. Посилається на те, що  місцевий суд належним чином не з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність у діях ОСОБА_3 складу вищевказаних адміністративних правопорушень не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах. Зазначає, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, а тому його огляд повинен був проводитися відповідно до вимог ст.266-1 КУпАП. Вказує, що права особі, в тому числі право на правничу допомогу, ОСОБА_3 не було роз`яснено. Звертає увагу на те, що відеозапис не є належним та допустимим доказом, оскільки не є безперервним та не відображає усіх обставин даної події, а саме не зафіксовано факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом, допущених ним порушень ПДР України, залишення місця ДТП. Також з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_3 про наявність в останнього конкретних ознак сп`яніння і такого стану, що свідчило б про наявність у поліцейського підстав вважати, що ОСОБА_3 перебуває у стані сп`яніння, та не відсторонили його від керування. Апелянт, посилаючись на ст.62 Конституції України, наголошує, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Крім того, подав клопотання про призначення експертизи з технічного дослідження наявного в матеріалах справи відео звукозапису. У разі ж визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні інкримінованих йому правопорушеннях, застосувати за аналогією закону ст.69 КК України і не призначати йому додаткове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік.  

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_3 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, що підтвердила його захисник, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.
Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши пояснення захисника Козловської Т.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Згідно зі ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, з огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за можливе поновити ОСОБА_3 строк на звернення до суду.

Відповідно до ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №301616 від 15.04.2025, ОСОБА_3 , 15 квітня 2025 року, о 19 год. 05 хв., у селі Перелюб Корюківського району Чернігівської області, по вул. Шевченка, 5, керував автомобілем марки «ВАЗ 210994», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в найближчому медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.4). 
Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Посилання захисника на відсутність доказів керування ОСОБА_3 транспортним засобом, є непереконливими, з наступних міркувань. 

Як слідує з переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, працівники поліції прибули на місце ДТП, встановили власника транспортного засобу «ВАЗ» ( ОСОБА_3 ) та прибули за місцем проживання останнього. Під час спілкування водій не заперечував, що керував автомобілем та потрапив у ДТП. ОСОБА_3 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, проте заперечив вживання спиртних напоїв. Після цього працівники поліції разом з ним повернулися на місце ДТП. Поліцейський повідомив, що протягом двох годин після ДТП водій повинен пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_3 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці за допомогою приладу «Драгер», проте він у категоричній формі відмовився. Після чого працівником поліції було роз`яснено водію наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та був складений відносно нього адміністративний протокол. При цьому, ОСОБА_3 намагався домовитися з працівниками поліції, щоб вони не вказували, що саме він керував транспортним засобом.

Доводи апелянта про недоведеність керування ОСОБА_3 транспортним засобом спростовуються дослідженими доказами у їх сукупності, так як поведінка ОСОБА_3 на місці та його висловлювання вказувало на те, що він керував автомобілем, а відсутність відображення факту керування не може бути єдиною підставою для закриття провадження у справі.
Відтак, апеляційний суд не має сумнівів, що саме ОСОБА_3 був водієм транспортного засобу «ВАЗ 210994», д.н.з. НОМЕР_1 .

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». 
До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_3 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час огляду на стан сп`яніння та складання протоколу до компетентних органів не зверталася і матеріали справи таких не містять.

Доводи сторони захисту про те, що у ОСОБА_3 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, так як вони спростовуються відеозаписом події, згідно якого у останнього були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, встановлені працівником поліції у відповідності до Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Крім того, виявлені у ОСОБА_3 поліцейським ознаки алкогольного сп`яніння, були вказані в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,  а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння очей.

Відтак, суд відхиляє доводи захисника про те, що вимога працівників поліції пройти огляд була висунута без будь-яких підстав та вважає, що враховуючи факт виявлення працівниками поліції в ОСОБА_3 ознак алкогольного сп`яніння, останній як водій, на вимогу працівника поліції зобов`язаний був пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте вказаних вимог Правил дорожнього руху, зокрема пункту 2.5 ПДР, не виконав.

Крім того, як  слідує з матеріалів справи, відносно ОСОБА_3 складені протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №301612 від 15.04.2025 за ст.124 КУпАП, серії ЕПР1 №301623 від 15.04.2025 за ст.122-4 КУпАП, згідно яких він, 15 квітня 2025 року, о 19 год. 05 хв., у с. Перелюб Корюківського району, по вул. Шевченка, 5, керував автомобілем марки «ВАЗ 210994», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на клумбу. Автомобіль перевернувся на дах та отримав механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.12.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП (а.с.37).
Крім того, 15 квітня 2025 року о 19 год. 05 хв., у с. Перелюб Корюківського району, по вул. Шевченка, 5, ОСОБА_3 керував автомобілем марки «ВАЗ 210994», д.н.з. НОМЕР_1 , та покинув місце ДТП до приїзду наряду поліції, чим порушив п.2.10 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.122-4 КУпАП (а.с.20).
Отже, протоколи про адміністративні правопорушення є документами, що офіційно засвідчують факт учинення неправомірних дій, і є одними із джерел доказів, у силу положень ст.251 КУпАП.

Також, вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП, підтверджується:
- схемою наслідків ДТП без потерпілих, в якій відображені ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, місце зіткнення та сліди автомобіля, причетного до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та об`єктів (а.с.43);
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 (староста Перелюбського старостинського округу), згідно яких 15.04.2025 близько 19:22 год., йому по телефону повідомили, що в с. Перелюб, по вул. Шевченка, біля Будинку культури, на клумбі лежить автомобіль, перевернутий на дах. Прибувши на місце він побачив, що дійсно на клумбі, на даху лежить автомобіль ВАЗ 21099 (а.с.42).

Відеозапис дійсно не містить обставин ДТП, але містить інформацію  про те, що після прибуття працівників поліції на місце скоєння ДТП, автомобіль «ВАЗ 210994», д.н.з. НОМЕР_1 , лежав перевернутим на даху на клумбі. Поліцейські оглянули автомобіль та встановили його власника. Потім вони розшукали ОСОБА_3 та прибувши за місцем проживання останнього, повідомили його про вчинення ним ДТП та залишення місця його вчинення. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_3 спочатку підтвердив скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди та залишення місця ДТП, але потім поводився зухвало та заперечував даний факт, а згодом намагався домовитися з працівниками поліції, щоб вони не вказували, що саме він керував транспортним засобом. Після цього поліцейські склали відносно   ОСОБА_3 адміністративні протоколи за ст.124, ст.122-4 КУпАП. 

Адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Обов`язковим елементом об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є наслідки, зокрема пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що знаходиться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху та зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За змістом п.12.1 Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Проте, вказаних правил ОСОБА_3 не дотримався, оскільки він, керуючи автомобілем «ВАЗ 210994», не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на клумбу, в результаті чого транспортний засіб перевернувся на дах та отримав механічні пошкодження.

Диспозиція ст.122-4 КУпАП  передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Причетні до дорожньо-транспортної пригоди особи зобов`язані залишатися на місці пригоди. Під час з`ясування причин виникнення ДТП важливою обставиною є розташування транспортних засобів і предметів на місці ДТП. Тому, для того щоб об`єктивно виявити винних у виникненні ДТП, Правилами дорожнього руху  забороняється переміщення транспортних засобів і предметів, а також зміна їх розташування в межах транспортного засобу або місця ДТП.

Цих вимог ПДР України ОСОБА_3 теж не дотримався, так як в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди вказані вимоги норми закону поширювалися саме на водія автомобіля «ВАЗ 210994», який, після допущеного зіткнення, повинен був залишитися на місці пригоди до прибуття працівників поліції.

Водночас, жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Отже, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи в розрізі з наявними у ній доказами в їх сукупності, апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виникнення дорожньо-транспортної пригоди є в прямому безпосередньому причинному зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_3 п. 12.1  Правил дорожнього руху, що  в свою чергу, спричинило пошкодження транспортного засобу, а також порушення п.2.10 «а» Правил дорожнього руху.
Протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №301616 від 15.04.2025, серії ЕПР1 №301612 від 15.04.2025, серії ЕПР1 №301623 від 15.04.2025  щодо ОСОБА_3 складені уповноваженою особою з дотриманням вимог ст.ст. 254-256 КУпАП та містять усі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при їх складанні, які б тягли за собою визнання цих протоколів недопустимим доказами, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколах, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколів.

Посилання апелянтів з приводу відсутності даних щодо технічного засобу, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація, є необґрунтованими, оскільки ст.256 КУпАП та інші норми закону не містять вимоги до засобу відео фіксації

Відсутність підтвердження роз`яснення ОСОБА_3 його прав на місці події в даному випадку не є істотним недоліком, оскільки за своїм змістом права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції, реалізуються на стадії розгляду справи в суді. 

Крім того, відсутність захисника при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про порушення права ОСОБА_3 на захист, оскільки під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення не вирішується питання про його адміністративну відповідальність, а лише фіксується факт правопорушення, висновок щодо якого вправі зробити суд.

Більш того, ОСОБА_3 у повній мірі використав своє право на захист, при розгляді справи місцевим судом скористався послугами захисника - адвоката Загальця В.М., який протягом усього часу судового розгляду здійснював його юридичний захист.

Клопотання захисника про те, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, а тому є всі підстави зупинити провадження по справі, є непереконливими, з огляду на таке.
Так, 01.05.2022 законодавцем були внесені зміни у чинний КПК України щодо зупинення кримінального провадження в умовах воєнного стану.
Згідно зі ст.335 КПК України у разі, якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.
Апеляційний суд зауважує, що у КУпАП такі зміни цим законом не були внесені. Це свідчить про те, що законодавець мав на меті врегулювати виключно питання щодо зупинення кримінального провадження в умовах воєнного стану. Це обумовлено тим, що статус обвинуваченого відрізняється від статусу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Так, відповідно до  КПК України  участь обвинуваченого у розгляді кримінального провадження є обов`язковою.
На відміну від провадження у справі про адміністративне правопорушення,     де визначено, що участь особи є обов`язковою тільки при розгляді справ                 про адміністративні правопорушення, що передбачені частиною 1 статті  44, статтями 51, 146, 160, 172-4-172-9, 173, частиною 3 статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 КУпАП. Статті 122-4, 124 КУпАП до цього переліку не входять.
Враховуючи зазначене, застосування норм КПК України до правовідносин у даній справі за аналогією закону не видається можливим.

Також слід зауважити, що строки притягнення до кримінальної відповідальності є більш тривалими, ніж строки накладення адміністративного стягнення, та порядок їх обчислення є різним. Так, у КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.
Отже, чинним  КУпАП передбачено лише можливість зупинення строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо), і це прямо зазначено у стаття 277 КУпАП.
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення.
Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки буде відповідати інтересам особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Водночас, згідно з ч.2 ст.268 КУпАП, не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до відповідальності під час розгляду справи про адміністративні правопорушення за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, а особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи.

Також, у справі приймає участь захисник - адвокат Козловська Т.В., якій надано всі права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що є достатнім для здійснення захисту ОСОБА_3 .

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може здійснити суд із призначенням відповідної судової експертизи.
Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Отже, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.
У даній конкретній справі з урахуванням зібраних у справі доказів апеляційний суд приходить до висновку про відсутність необхідності в призначенні експертизи, оскільки матеріали справи надають можливість встановити дійсні обставини справи, оцінити їх у співвідношенні з поясненнями сторін та зробити відповідний висновок про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_3 події і складу правопорушення, передбаченого КУпАП.

Інші доводи сторони захисту мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4, ч.1 ст.130 КУпАП, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження. 

Відтак, доводи апелянта про відсутність події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4, ч.1 ст.130 КУпАП, не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту апеляційний суд розцінює як намагання ОСОБА_3 уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, місцевий суд у повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, що маються в справі, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив п.12.1 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу; а також покинув місце ДТП до приїзду наряду поліції, чим порушив п.2.10 «а» Правил дорожнього руху, а також відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_3 призначено у відповідності з вимогами ст.ст.33, 36 КУпАП, у розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яка є більш суворою. 

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,  

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Корюківського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Корюківського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2025 року щодо ОСОБА_3 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	В. М. Заболотний