Справа № 583/5095/25
2/583/143/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого     Плотникова Н.Б.
при секретарі     Логвиненко Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка справу за позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
28.10.2025 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Споживчий центр» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 11.04.2025-100002726 від 11.04.2025 р. в розмірі 13650,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 11.04.2025 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» було укладено кредитний договір № 11.04.2025-100002726, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 1500 грн. строком на 168 днів до 25.09.2025 р. Всупереч вимогам кредитного договору відповідач не виконав своїх зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 13650,00 грн., яку просить стягнути з відповідача. 
01.12.2025 р. від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Кудіна О.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення мотивує тим, що відповідач ОСОБА_1 брав декілька кредитів, але не пам`ятає, чи був серед них ТОВ «Споживчий центр». Відповідач пригадує, що при спілкуванні з представником компанії йому повідомили, що термін дії кредиту становить один місяць, і відповідач надав згоду на сплату процентів тільки за один місяць. Інші істотні умови договору сторони не погоджували, ОСОБА_1 не надавав згоду на стягнення з нього збільшених чи інших процентів за наступний період. Копію договору у відповідності до вимог чинного законодавства кредитор відповідачу не надав, доказів на спростування цього факту до позовної заяви не надається. Відповідач не надавав згоди на стягнення процентів за півроку, а тим більше пені та неустойки. Тому стягнення процентів за інший період безпідставне. Паспорт споживчого кредиту не являється договором, підписаним сторонами. Відповідач не згоден з розрахунком, який наданий на обґрунтування розміру позовних вимог, так як там зазначається, що тіло кредиту складало 4500 грн., тоді як сам позивач зазначає, що надав кредит в сумі 1500 грн. Сторона відповідача категорично не погоджується зі стягненням комісії за видачу кредиту, так як це суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів». Окрім того, відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» проценти за кредит не можуть перевищувати тіло кредиту, це ставить в завідомо невигідне становище громадянина в порівнянні з фінансовою компанією. Не заслуговують на увагу суду ті аргументи, що кредитор на період дії воєнного стану в Україні має право стягувати неустойку, штраф, пеню, що спростовується судовою практикою. Слід звернути увагу, що відповідно до ст. 16 Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги": Електронні довірчі послуги надаються, як правило, на договірних засадах надавачами електронних довірчих послуг. Як вбачається із матеріалів судової справи, позивачем не надається жодного доказу, що свідчив би про внесення його до Довірчого списку, та можливість ТОВ «Споживчий центр» генерувати електронний цифровий підпис. Як слідує з відомостей електронного реєстру чинних блокованих та скасованих сертифікатів відкритих ключів, ТОВ «Споживчий центр» не входить до Довірчого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Встановлено, що 11 квітня 2025 року ОСОБА_1 шляхом використання одноразового ідентифікатора підписав Заявку кредитного договору № 11.04.2025-100002726, пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 11.04.2025-100002726, додаток до кредитного договору № 11.04.2025-100002726. Підписавши вказані складові, ОСОБА_1 11 квітня 2025 року уклав з ТОВ «Споживчий центр» споживчий кредитний договір № 11.04.2025-100002726 в електронній формі, за умовами якого позичальнику перераховано на банківську картку 1500 грн. кредитних коштів зі строком користування 168 днів та кінцевим днем повернення кредиту 25.09.2025 року. Процентна ставка «Стандарт» – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Комісія, пов`язана з наданням кредиту – 7 % від суми кредиту та дорівнює 105,00 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 105 грн. (а.с. 16-22).
12 квітня 2024 р. між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої сума кредиту з дати укладення даного додаткового договору становить 4500 грн.; за даним додатковим договором кредитодавець зобовязується надати позичальнику 2-й трнш у розмірі 3000 грн.; строк, на який надається кредит (а саме 2 транш) – 167 днів з дати його надання; комісія, пов`язана з наданням другого траншу – 7%, що дорівнює 210 грн.; комісія за обслуговування з дати укладення даного додаткового договору встановлюється у розмірі 315 грн. починаючи з чергового періоду, наступним за першим черговим періодом (а.с. 23-25).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст. 639 ЦК України).
Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає порядок укладення електронного договору.
Так пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що кредитний договір № 11.04.2025-100002726 від 11.04.2025 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора Е158. Додатковий договір від 12.04.2025 р. до кредитного договору № 11.04.2025-100002726 від 11.04.2025 р. укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора К193.
Посилання представника відповідача на те, що ТОВ «Споживчий центр» не входить до Довірчого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг, а, отже, не має законних підстав для генерації електронного підпису, що свідчить про неукладення кредитного договору, - не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
У цій справі встановлено, що кредитний договір № 11.04.2025-100002726 від 11.04.2025 р. підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е158, додатковий договір від 12.04.2025 р. до кредитного договору № 11.04.2025-100002726 від 11.04.2025 р. укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора К193, що свідчить про укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Виходячи з вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що відповідачем 11.04.2025 року укладено в електронній формі кредитний договір № 11.04.2025-100002726 від 11.04.2025 р. та 12.04.2025 р. відповідачем укладено в електронній формі додатковий договір від 12.04.2025 р. до кредитного договору № 11.04.2025-100002726 від 11.04.2025 р.
Таким чином, кредитний договір та додатковий договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даного правочину.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, не доведено, що вона не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
ТОВ «Споживчий центр» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку № НОМЕР_1 , номер якої зазначено у заявці кредитного договору, кредитні кошти в сумі 1500 ,00 грн., та 3000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 24-2210 від 22.10.2025 р. та інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , 11.04.2025 р. на дану платіжну картку було зараховано платіж у сумі 1500,00 грн., 12.04.2025 р. на дану платіжну картку було зараховано платіж у сумі 3000,00 грн. (а.с. 12, 64-65).
Доказів того, що банківська картка з відповідним номером ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять.
Отже, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 4500,00 грн.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідач належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, своєчасно кредитні кошти та відсотки товариству не повернула, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Як вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 11.04.2025-100002726 від 11.04.2025 р. заборгованість ОСОБА_1 складає: 4500 грн. – основний борг, 5955 грн. – проценти, 315 грн. – комісія за надання, 630 грн. – комісія за обслуговування, 2250 грн. – неустойка, разом – 13650 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 11.04.2025 р. по 25.09.2025 р. (а.с. 13).
Доводи представника відповідача про те, що відповідач надав згоду на сплату процентів тільки за один місяць та що відповідач не надавав згоду на стягнення з нього збільшених чи інших процентів за наступний період та не надавав згоди на стягнення процентів за півроку, - суд не бере до уваги з наступних підстав.
З умов договору вбачається, що строк, на який надається кредит – 168 днів з дати його надання (п. 3), Процентна ставка «Стандарт» – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (п. 6), процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт» (п. 7).
Таким чином, підписуючи договір, відповідач був ознайомлений зі строком кредитування, розміром відсотків за користування кредитом та надав згоду саме на такі умови кредитування.
З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 11.04.2025-100002726 від 11.04.2025 р. вбачається, що проценти по кредиту нараховані за період з 11.04.2025 р. по 25.09.2025 р. в сумі 5955 грн., тобто проценти нараховані в межах строку договору та у розмірі, передбаченому кредитним договором. 
При вирішенні доводів представника відповідача про неправомірність стягнення комісії за видачу кредиту суд виходить з наступного.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2026 р. (в редакції станови на час укладення кредитного договору) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Відповідно до п. п. 8, 9 договору передбачено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту – 7 % від суми кредиту та дорівнює 105,00 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 105 грн.; комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 105 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і у відділеннях, забезпечення інформування про дати оплати чергового платежу, консультаційні послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.
Аналогічні положення містяться а п. 1.3, 1.4 додаткового договору до кредитного договору № 11.04.2025-100002726.
Оскільки підписуючи кредитний договір № 11.04.2025-100002726 сторони досягли згоди щодо умов, зокрема про нарахування комісії за надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості, тому нарахування 315 грн. комісії за надання кредиту та 630 грн. комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № 11.04.2025-100002726 від 11.04.2025 р. є правомірним.
Щодо нарахованої позивачем неустойки в розмірі 2250,00 грн. за прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Таким чином, нарахована позивачем неустойка в розмірі 2250,00 грн. стягненню не підлягає.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Договір, укладений з відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» у встановленому порядку недійсним не визнаний, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.
У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договорами, презумпція правомірності яких не спростована.
Фактично, порушене право кредитора залишилось незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором № 11.04.2025-100002726 від 11.04.2025 р. в сумі 11400 грн., з яких: сума заборгованості за основним боргом – 4500 грн., сума заборгованості за відсотками – 5955 грн., комісія за надання кредиту – 315 грн. комісія за обслуговування – 630 грн.
Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 2034,82 грн. (2422,40 грн. х 84 %).
На підставі викладеного, ст. ст. 207, 517, 526, 1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором № 11.04.2025-100002726 від 11.04.2025 р. в сумі 11400 грн. та 2034,82 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, а всього 13434,82 грн. (тринадцять тисяч чотириста тридцять чотири грн. 82 коп.).
В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Охтирського
міськрайонного суду:   Н.Б. Плотникова