Дата документу 09.02.2026	Справа № 554/5003/19	
 	Провадження № 2/554/946/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2026 року м. Полтава
Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді - Тімошенко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання – Тоцької К.А,
прокурора – Чуйка Д.М.,
представника відповідача - адвоката Козленка О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Полтавського гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, -
ВСТАНОВИВ:
Заступник військового прокурора Полтавського гарнізону Центрального регіону України звернувся до Октябрського (нині-Шевченківського) районного суду міста Полтави з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків у розмірі 193 879,04 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що військовослужбовець ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника сховища відділення зберігання автомобільної техніки Центру формування та зберігання медичної техніки і майна непорушних запасів військової частини НОМЕР_1 , упродовж 2016-2017 років, використовуючи своє службове становище та пов`язані із цим можливості щодо вільного доступу до охоронюваних місць зберігання матеріальних цінностей, допустив втрату військового майна номенклатури продовольчої служби, а саме: кухонного посуду, інвентарю, засобів приготування та транспортування їжі в польових умовах, комплектуючих технічних засобів продовольчої служби (158 одиниць термосів ТВН- 12, 247 ложок розливних з нержавіючої сталі) та іншого військового майна, яке зберігалося у сховищі на охоронюваній технічній території військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2017 № 18 було проведено інвентаризацію матеріальних засобів продовольчої служби непорушного запасу, за результатами якої ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності та встановлено суму завданих державі збитків - 209 133,53 грн. За результатами службового розслідування, проведеного у період з 30.03.2017 по 20.04.2017, встановлено, що прапорщик ОСОБА_1 допустив втрату військового майна продовольчої служби непорушного запасу на загальну суму 209 133,53 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 за вих. №816/554/17 позовну заяву залишено без розгляду.
Позивач вважає, що відшкодування шкоди, завданої майну фізичної або юридичної особи, здійснюється в повному обсязі особою, яка ї завдала.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.09.2020 року підготовче провадження закрито.
У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , діючи на підставі ордера, проти позову заперечував, просив суд у його задоволенні відмовити, посилаючись на відзив на позовну заяву.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, мамеріали кримінального провадження №42017170690000019, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1192 ЦК України визначено, що за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду та такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пунктом 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України 23.06.1995 № 243/95-ВР, визначено, що це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Статтями 3, 15 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до вимог п. 1 декрету Кабінету Міністрів України № 8 від 15.12.1992, здійснення функцій щодо управління майном, яке є у загальнодержавній власності, покладено на Міністерства, а згідно п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України № 406 від 06.04.2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, що уповноважений державою здійснювати у межах повноважень функцій з управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міністерства оборони України. У підпорядкуванні Міністерства оборони України перебувають Збройні Сили України.
Слід зазначити, що військова частина НОМЕР_1 є складовою частиною Збройних Сил України. На підставі п. 3.1.3 наказу Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», органом управління майном військової частини є Міністерство оборони України. Частину засновано на державній формі власності, фінансування здійснюється з державного бюджету. Фонди, матеріальні цінності, які передані частині, є державною власністю та перебувають у сфері управління Міністерства оборони України і закріплені за частиною на праві оперативного управління. 
Враховуючи вказане, збитки, які завдані Міністерству оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 , насамперед завдані державі. 
Разом з тим враховуючи те, що Міністерство оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 до суду із позовом про відшкодування завданих ОСОБА_1 своїми неумисними діями збитків не звертався - виявлені порушення, на даний час залишаються не усунутими, а завдана державі шкода не відшкодована.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Окрім цього, відповідно до ч. 7 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладене, заступник військового прокурора Полтавського гарнізону звертається з вказаним позовом до суду з метою відшкодування збитків, завданих ОСОБА_1 своїми неумисними діями.
Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Статтями 3, 15 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до вимог п. 1 декрету Кабінету Міністрів України № 8 від 15.12.1992, здійснення функцій щодо управління майном, яке є у загальнодержавній власності, покладено на Міністерства, а згідно п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України № 406 від 06.04.2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, що уповноважений державою здійснювати у межах повноважень функцій з управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міністерства оборони України. У підпорядкуванні Міністерства оборони України перебувають Збройні Сили України.
Окрім цього, відповідно до ч. 6 ст.28 Цивільного процесуального кодексу України, позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем завдання шкоди. 
Враховуючи викладене, керуючись ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення цього позову в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, яке діє в особі військової частини НОМЕР_1 . 
Проте, відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Прокурором не надано суду вироку суду в кримінальному провадженні, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили стосовно ОСОБА_1 .
Згідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вимога ст. 89 ЦПК України про всебічність, повноту та об`єктивність з`ясування обставин справи та оцінки доказів означає, що на час ухвалення рішення суду у розпорядженні суду повинні бути докази, досліджені в судовому засіданні, які з достовірністю підтверджують наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, протиправна поведінка, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкідливим результатом, вина особи, не надано.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме факту заподіяння майнової шкоди саме відповідачем ОСОБА_1 , протиправності його поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіянням шкоди, розміру заподіяної шкоди та вини ОСОБА_1 .
Суд зазначає, що на підтвердження зазначених обставин прокурором надано інвентаризаційні описи, розписки, довідки, накази командування військової частини, однак зазначені документи не є належними та допустимими доказами у цивільній справі, оскільки не підтверджують вину саме ОСОБА_1 у заподіянні шкоди.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Прапорщик ОСОБА_1 під час проходження військової служби повинен, окрема додержуватись вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 17 статті IV Постанови Верховної Ради України «Про затвердження положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі» від 23.06.95 №243/95-ВР, пунктів 32, 38 Постанова Кабінету Міністрів України від 29.10.04 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань у мирний час», пункту 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.95 № 880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості», Положення про військове господарство в ЗСУ затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16 липня 1997 року №300, які вимагають від нього додержуватись вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів з питань, що регламентують проходження ним військової служби, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців, не допускати вчинення злочинів, дбайливо використовувати військове майно, належно виконувати службові обов`язки, що визначають заходи для збереження і правильного носіння (експлуатації) інвентарного речового майна, не допускати його втрати, знищення чи розкрадання, бути взірцем належної поведінки.
Однак, в порушення вищевказаних норм законодавства України, прапорщик ОСОБА_1 , допустив недбале ставлення до військової служби, що призвело до втрати військового майна продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із відсутністю з боку останнього належного контролю за веденням облікових даних частини, наявність, стан, категорію та комплектність продовольчого і господарського майна складі частин, а також умови його зберігання, не вів облік і не складав звітність, у встановленому порядку, не контролював оформлення, зберігання, майна, здійснював видачу майна.
Так, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2017 № 18 по продовольчій службі непорушного запасу указаної військової частини у період з 20.02.2017 по 10.01.2018, було проведено інвентаризацію матеріальних засобів продовольчої служби непорушного запасу частини, їх наявність, стан якісного та вартісного обліку, умови зберігання майна продовольчої служби непорушного запасу майна. За результатами інвентаризації та службового розслідування проведеного указаною військовою частиною у період з 30.03.2017 по 20.04.2017 з`ясовано, що начальник сховища відділення зберігання автомобільної техніки Центру формування та зберігання медичної техніки і майна непорушних запасів військової частини НОМЕР_1 прапорщик ОСОБА_1 , допустив втрату військового майна продовольчої служби непорушного запасу на загальну суму 209133,53 грн.
Також, чинним законодавством України не надано повноважень прапорщику ОСОБА_1 , як начальнику сховища відділення зберігання автомобільної техніки військової частини НОМЕР_3 (Центр формування та зберігання медичної техніки і майна непорушних запасів) прапорщик ОСОБА_1 у період з 20.02.2008 по 15.01.2018, перебуваючи на указаній посаді, внаслідок недбалого ставлення до військової служби, у зв`язку із відсутністю з його боку належного контролю за веденням облікових даних складу, про наявність, стан, категорію та комплектність продовольчого майна частини яке зберігалось на складі, який перебував у віданні останнього допустив втрату ввіреного йому продовольчої служби указаної військової частини, а саме 158 одиниць термосів ТВН-12 загальною вартістю, 247 ложок розливних з нержавіючої сталі до термосу загальною вартістю та іншого військового майна) яке зберігалося у сховищі на охоронюваній технічній території військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , чим спричинив збитки державі на суму 209133, 53 грн. 
Вказані вище обставини фактично встановлені ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 за вих. № 816/554/17 про залишення позовної заяви без розгляду.
Згідно з вимогами шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пунктом 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України 23.06.1995 № 243/95-ВР, зазначено, що це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". За Законом України про військовий обов`язок і військову службу, початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
У пункті 4 зазначеного Положення визначено, що відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. У разі притягнення особи, яка заподіла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.
Згідно пункту 14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного спорядження, турманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2- 10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.
У відповідності з положеннями пункту 16 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку виходу з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.
Враховуючи вищевикладене та те, що вартість завданих відповідачем збитків: 102562,93 грн. кухонного посуду, кухонного інвентарю, засобів приготування та транспортування їжі в польових умовах та 106570,78 грн. комплектуючих технічних засобів продовольчої служби (158 одиниць термосів ТВН-12, 247 ложок розливних з нержавіючої сталі до термосу загальною вартістю та іншого військового майна) яке зберігалося у сховищі на охоронюваній технічній території військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , загальною вартістю 209133,53 грн. (встановлено актами інвентаризації, службовим розслідуванням, висновком від 03.08.2018 за вих. № 541 судової економічної експертизи по кримінальному провадженню № 42017170690000019).
Водночас, станом на звітну дату завдані збитки державі ОСОБА_1 не відшкодовані.
Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Проте суд зауважує, що відповідно до законодавства України таким органом, який має право на звернення до суду від імені держави із вказаним позовом є Міністерство оборони України, однак таке звернення не здійснено. 
Отже, суд дійшов висновку, що представництво прокурором інтересів держави в даному випадку є передчасним, оскільки не доведено, що орган, уповноважений державою представляти її інтереси в суді, не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи викладене, суд вважає, що прокурор не довів належними та допустимими доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 13, 28, 76, 81, 82, 89, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог заступника військового прокурора Полтавського гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків відмовити повністю.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.В. Тімошенко