ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

20 січня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/2264/25	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Співак Вероніки Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2025 року через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему до Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви адвоката Співак Вероніки Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, яким просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Луганській області від 22.10.2025 вих. № 276 o/c, в частині відрахування з грошового забезпечення коштів з ОСОБА_1 за 27 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 27 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2023, 2024 та 2025 роки, в загальній кількості 42 доби;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2023, 2024 та 2025 роки, в загальній кількості 42 доби;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористані доби додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023, 2024 та 2025 роки з 03.11.2025 по день її фактичної виплати, відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-111 “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно наказу ГУ НП в Луганській області від 22.10.2025 вих. № 276 o/c, який отримано 03.11.2025 ОСОБА_1 , разом із трудовою книжкою запис про звільнення внесений 03.11.2025 року, де зафіксовано, що відповідно до Закону України “Про Національну поліцію” звільнити зі служби в поліції: старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0147298), старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Сєвєродонецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням), під час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 4-х річного віку, з 03.11.2025, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 11 років 00 місяців 23 дня, відрахувавши з грошового забезпечення кошти за 27 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає: 11 років, встановивши відсоток премії за листопад 2025 року - 0%.
14 листопада 2025 року був поданий адвокатський запит до ГУ НП в Луганській області, який листом від 20.11.2025 вих. № 16553/111/22/05-2025 повідомило представника позивача, зокрема про те, що відповідно до статті 93 Закону України “Про Національну поліцію” при звільненні зі служби в поліції було проведено обчислення (пропорційно за два повних відпрацьованих місяці, за які Ваш клієнт набула права на шість діб щорічної відпустки) та відраховано з грошового забезпечення надмірно використаної частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, а саме: за 27 діб щорічної відпустки за 2023 рік. Додаткова відпустка зі збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій, Вашому клієнту не надавалася у зв`язку з отриманням Вашим клієнтом статусу учасника бойових дій у листопаді 2023 року під час перебування у відпустці по догляду за дитиною.
Сторона позивача зазначила, що додаткові відпустки із збереженням заробітної плати окремим категоріям ветеранів війни (учасника бойових дій), відповідно до статті 16-2 Закону України “Про відпустки” за 2023, 2024, 2025 роки терміном 14 календарних днів кожна ОСОБА_1 не використані, що підтверджується листом 20.11.2025 вих. № 16553/111/22/05-2025.
ОСОБА_1 не погоджується із відмовою відповідача, має право на 27 діб щорічної відпустки за 2023 рік, які були протиправно відраховані, вона має право на три відпустки за 2023, 2024, 2025 роки терміном 14 календарних днів кожна, як учасник бойових дій, а також має право на компенсацію втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати у належному розмірі індексації грошового забезпечення за період служби у поліції з 07.11.2015 по день її фактичної виплати.
Сторона позивача вважає, що дії відповідача є протиправними оскільки, ОСОБА_1 у 2023 році отримала відпустку 30 діб, яку згідно наказу ГУ НП в Луганській області від 22.10.2025 вих. № 276 o/c, відраховано з грошового забезпечення надмірно використаної частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, а саме: за 27 діб щорічної відпустки за 2023 рік.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_1 відповідно до довідки про проходження служби в період з 24.06.2018 по 01.09.2019 та з 21.02.2021 по 03.11.2025 проходила службу в ГУНП в Луганській області.
Наказом ГУНП в Луганській області від 13.02.2023 № 27 о/с ОСОБА_1 було надано щорічну чергову оплачувану відпустку за 2023 рік згідно з вимогами ч. 1 ст. 92 Закону України “Про Національну поліцію” у кількості 30 діб з 16 лютого 2023 року по 17 березня 2023 року та додаткову оплачувану відпустку згідно з вимогами ч. 3 ст. 92 Закону України “Про Національну поліцію” у кількості 03 діб з 18 березня 2023 року по 20 березня 2023 року.
Наказом ГУНП в Луганській області від 25.03.2023 № 67 о/с позивачу було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку з 26 березня 2023 року по 29 вересня 2025 року (ст. 18 Закону України № 504/96-ВР).
Наказом ГУНП в Луганській області від 17.09.2025 № 225 о/с, ОСОБА_1 було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років 6 місяців з 29 вересня 2025 року по 29 березня 2026 року (ч. 3 ст. 25 Закону України № 504/96-ВР). Тобто позивачу було надано щорічну чергову оплачувану відпустку за 2023 рік у повному обсязі, однак останнім у 2023 році було відпрацьовано лише один повний місяць.
В свою чергу позивачу у період часу з 26.03.2023 по 03.11.2025 надавалась відпустка по догляду за дитиною до досягнення певного віку яка у розумінні пунктів 3 та 4 частини 1 ст. 9 Закону України № 504/96-ВР до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку не зараховуються.
Наказом ГУНП в Луганській області від 22.10.2025 № 276 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України “Про Національну поліцію” з 03.11.2025 з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні 11 років 00 місяців 23 дні, з відрахуванням з грошового забезпечення коштів за 27 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2023 рік.
Таким чином позивачем надмірно використано 27 днів чергової відпустки за 2023 рік, а відповідач щодо зазначення у наказі про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції днів чергової відпустки за невідпрацьований період який підлягає відшкодуванню діяв виключно на підставі діючого Законодавства та у спосіб встановлений нормативно-правовими актами а тому вимоги позивача в цій частині позову задоволенню не підлягають.
В свою чергу вимога позивача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 27 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік залежить від задоволення основної вимоги, а саме скасування наказу ГУНП в Луганській області від 22.10.2025 № 276 о/с, в частині відрахування з грошового забезпечення коштів з ОСОБА_1 за 27 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік.
Таким чином похідна вимога позивача - нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 27 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік так само як і основна вимога - частково скасувати наказ про звільнення позивача в частині стягнення компенсації за надмірно використані дні відпустки вважаємо необґрунтованими а тому задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання ГУНП в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойовихдій за 2023, 2024 та 2025 роки, в загальній кількості 42 доби зазначили, що позивач у період часу з 26.03.2023 по 29.09.2025 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку, а з 29.09.2025 по день звільнення включно перебувала у відпустці по догляду за дитиною по досягнення нею 3 років 6 місяців, статус учасника бойових дій ОСОБА_1 набула під час перебування у відпустці по догляду за дитиною 07.11.2023.
В свою чергу нормами Закону України № 504/96-ВР не передбачено одночасне надання відпусток з різних підстав.
Крім того посилання позивача у позовній заяві на правові висновки викладенні Верховним Судом у справах № 620/1487/20, № 200/602/20 не є релевантними та не можуть застосовуватися до вказаних правовідносин з наступних підстав.
Так відповідно до постанови Верховного Суду від 14.04.2021 по справі № 620/1487/20 надано висновки правовідношенням пов`язаним зі стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
У даній справи позивач просить суд стягнути компенсацію за всі невикористані позивачем дні відпустки учасника бойових дій, що не є доходом, у розумінні приписів статті 2 Закону № 2050-ІІІ, який підлягає компенсації у зв`язку з порушенням строків, оскільки така компенсація має разовий характер, а тому у цій частині позовних вимог, на думку відповідача, також слід відмовити.
Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постановах від 05.10.2018 по справі № 162/787/16-а, від 16.04.2020 по справі № 200/11292/19-а, від 11.12.2020 по справі №200/10820/19-а.
При цьому слід зазначити, що до аналогічних висновків також дійшов Перший апеляційний адміністративний суд у своїх постановах на приклад від 20.07.2021 під час розгляду справи № 200/5241/20 та від 09.02.2022 у справі № 360/3872/21 з аналогічним суб`єктивним складом учасників справи та з аналогічними вимогами.
На підставі вищевикладеного просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою від 01 грудня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі, судом ухвалено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідив матеріали справи, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінив докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій та з 24.06.2018 по 01.09.2019 та з 21.02.2021 по 03.11.2025 проходила службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, що підтверджується довідкою від 20.11.2025.
Наказом ГУНП в Луганській області від 13.02.2023 № 27 о/с ОСОБА_1 надано щорічну чергову оплачувану відпустку за 2023 рік згідно з вимогами ч. 1 ст. 92 Закону України “Про Національну поліцію” у кількості 30 діб з 16 лютого 2023 року по 17 березня 2023 року та додаткову оплачувану відпустку згідно з вимогами ч. 3 ст. 93 Закону України “Про Національну поліцію” у кількості 03 діб з 18 березня 2023 року по 20 березня 2023 року.
Наказом ГУНП в Луганській області від 25.03.2023 № 67 о/с ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку з 26 березня 2023 року по 29 вересня 2025 року (ст. 18 Закону України № 504/96-ВР).
Наказом ГУНП в Луганській області від 17.09.2025 № 225 о/с, ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років 6 місяців з 29 вересня 2025 року по 29 березня 2026 року (ч. 3 ст. 25 Закону України № 504/96-ВР).
Наказом ГУНП в Луганській області від 22.10.2025 № 276 о/с позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України “Про Національну поліцію” з 03.11.2025 з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні 11 років 00 місяців 23 дні, з відрахуванням з грошового забезпечення коштів за 27 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2023 рік.
ГУ НП в Луганській області листом від 20.11.2025 вих. № 16553/111/22/05-2025 повідомило представника позивача, зокрема про те, що відповідно до статті 93 Закону України “Про Національну поліцію” при звільненні зі служби в поліції було проведено обчислення (пропорційно за два повних відпрацьованих місяці, за які набула права на шість діб щорічної відпустки) та відраховано з грошового забезпечення надмірно використаної частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, а саме: за 27 діб щорічної відпустки за 2023 рік. Додаткова відпустка зі збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій не надавалася у зв`язку з отриманням статусу учасника бойових дій у листопаді 2023 року під час перебування у відпустці по догляду за дитиною.
Відповідно до довідки ГУ НП в Луганській області від 22.10.2025 №2811/111/19-2025 зазначено, що ОСОБА_1 за 2023 рік було використано 30 діб щорічої основної відпустки та з доби додаткової відпустки. Відрахувати з грошового забезпечення кошти за 27 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Спірні правовідносини регламентовані Кодексом законів про працю України (далі- КЗпПУ), Законом України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон України № 580-VIII), Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок та умови № 260), Законом України “Про відпустки” ( далі - Закон України № 504/96-ВР).
Згідно з частиною першою статті 92 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Відповідно до частини першої, частини другої, частини третьої статті 93 Закону України “Про Національну поліцію” тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Частиною четвертою статті 93 Закону України “Про Національну поліцію” визначено, що тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Згідно з п. 9 ст. 93 Закону України “Про Національну поліції” поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.
Пунктом 15 Розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі Порядок № 260), передбачено, що при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.
Відповідно до абзацу 6 пункту 8 Розділу ІІІ Порядку № 260 при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення.
Згідно з п. 8 розділу 1 вищезазначеного Порядку вбачається, що за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.
При звільнені поліцейського зі служби в поліції розрахунок суми грошового забезпечення, яка підлягає відрахуванню за надмірно нараховану частину щорічної відпустки, здійснюється, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримав поліцейський за дні щорічної відпустки (абзац 11 пункту 8 розділу ІІІ Порядку та умов № 260).
Наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235, затверджено, “Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції”.
Абзацом 2 п. 10 розділу III, вищезазначеного наказу визначено, що в наказі про звільнення, зазначається інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення або відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року.
Згідно з пунктом 3 ст. 9 Закону України № 504/96-ВР, до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому виплачувалася допомога по державному соціальному страхуванню, за винятком частково оплачуваної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Статтею 10 Закону України № 504/96-ВР передбачено, що право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. У разі надання працівникові зазначених щорічних відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті.
Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.
Відповідно до ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця:
1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;
2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;
3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).
Згідно ст. 22 Закону України № 504/96-ВР, у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.
Відрахування, передбачене частиною першою цієї статті, не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи у зв`язку з: 
1) призовом або прийняттям (вступом) на військову службу, направленням на альтернативну (невійськову) службу; 
2) переведенням працівника за його згодою на інше підприємство або переходом на виборну посаду у випадках, передбачених законами України; 
3) відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, а також відмовою від продовження роботи у зв`язку з істотною зміною умов праці; 
4) змінами в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, скороченням чисельності або штату працівників;
5) виявленням невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, що перешкоджають продовженню даної роботи; 6) нез`явленням на роботу понад чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, якщо законодавством не встановлено більш тривалий термін збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні; 
7) поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; 8) направленням на навчання;
9) виходом на пенсію.
Відрахування із заробітної плати за невідпрацьовані дні відпустки у разі смерті працівника не провадиться.
Так, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області № 27 о/с від 13.02.2023 позивачці надано щорічну оплачувану відпустку у кількості 30 діб, з 16.02.2023 по 17.03.2023. Тобто, відповідачу надано щорічну чергову оплачувану відпустку за 2023 рік згідно з вимогами частини першої статті 92 Закону України “Про Національну поліцію” у кількості 30 діб. 
Також, зазначеним наказом згідно ч. 3 ст. 93 Закону України “Про Національну поліцію” позивачці надано додаткову оплачувану відпустку за 2023 рік у кількості 03 діб, з 18 березня по 20 березня 2023 року.
Всього відповідачу надано за 2023 рік 33 доби відпустки.
Водночас, наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області №67 о/с від 25.03.2023 позивачці надано додаткову відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 26.03.2023 по 29.09.2025, а наказом № 245 о/с від 17.09.2025 - відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років 6 місяців строком з 29.09.2025 по 29.03.2026.
Наказом ГУНП в Луганській області від 22.10.2025 № 276 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України “Про Національну поліцію” з 03.11.2025 з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні 11 років 00 місяців 23 дні, з відрахуванням з грошового забезпечення коштів за 27 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2023 рік.
Відповідно до листа Головного управління Національної поліції в Луганській області від 20.11.2025 вих. № 16553/111/22/05-2025, було проведено обчислення (пропорційно за два повних відпрацьованих місяці, за які набула права на шість діб щорічної відпустки) та відраховано з грошового забезпечення надмірно використаної частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, а саме: за 27 діб щорічної відпустки за 2023 рік. 
З урахуванням наведених обставин судом встановлено, що позивачці було надано щорічну основну оплачувану відпустку тривалістю 33 календарних дні за відсутністю набутого права на відповідну кількість днів такої відпустки. Станом на момент її надання позивачка відпрацювала лише два повних місяці, у зв`язку з чим мала право на щорічну відпуску тривалістю 6 календарних днів.
З огляду на те, що після використання щорічної основної оплачуваної відпустки позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років 6 місяців з 26.03.2023 по 29.03.2026 та 22 жовтня 2025 року була звільнена зі служби в поліції за власним бажанням, суд дійшов висновку, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який йому вже була надана щорічна відпустка повної тривалості, роботодавець має право здійснити відрахування із заробітної плати за дні відпустки, надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин та норм чинного законодавства, наказ Головного управління Національної поліції в Луганській області від 22.10.2025 вих. № 276 o/c, у частині відрахування з грошового забезпечення коштів з ОСОБА_1 за 27 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік є правомірним та скасуванню не підлягає, а тому в цій частині слід відмовити.
Щодо вимоги нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 27 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 83 КЗпПУ та ст. 24 Закону України “Про відпустки”, при звільненні працівникові виплачується грошова компенсації виключно за невикористані дні щорічної відпустки. 
Оскільки позивачка фактично використала щорічну відпустку в обсязі, що перевищує кількість днів, на які вона набула право, суд дійшов висновку, що невикористані дні щорічної відпустки у позивачки відсутні, а тому правові підстави для виплати грошової компенсації відсутні.
Щодо права позивача на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій 2023, 2024 та 2025 роки, в загальній кількості 42 доби суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , дата видачі – 07 листопада 2023 року.
Відповідно до листа ГУ НП в Луганській області від 20.11.2025 вих. № 16553/111/22/05-2025 додаткова відпустка зі збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій не надавалася у зв`язку з отриманням статусу учасника бойових дій у листопаді 2023 року під час перебування у відпустці по догляду за дитиною.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час".
За приписами пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
За приписами статті 12 Закону № 3551-XII, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Суд наголошує, що додаткова відпустка учасника бойових дій є державною гарантією та є самостійною додатковою відпусткою.
При цьому Законом № 3551-XII не визначено порядок використання учасником бойових дій додаткової відпустки, встановленої статтею 12 цього Закону.
Закон України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Службовий час і час відпочинку поліцейських регулюється статтями 91 - 93 Законом № 580-VIII.
Приписами частини другої статті 92 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
За приписами частини дев`ятої та десятої статті 93 Закон № 580-VIII, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 259 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2016 р. за № 657/28787, виплата винагороди здійснюється за місцем проходження служби поліцейського на підставі наказів про виплату такої винагороди.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, наказ про виплату винагороди видається з урахуванням документів, зазначених у пункті 3 цього розділу.
Так, пункт 3 розділу ІІ Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, підтвердженням безпосередньої участі в Заходах для виплати винагороди є наказ центрального органу управління поліцією про визначення граничної чисельності поліцейських, що можуть бути залучені в Заходах, накази про відрядження (залучення) поліцейських до складу сил та засобів (у межах визначеної центральним органом управління граничної чисельності) та витяг із розпорядчого документа одного із органів військового управління (Генерального штабу Збройних сил України, штабу АТО, Об`єднаного оперативного штабу Збройних сил України, штабів оперативно-тактичних угруповань, інших уповноважених органів) про включення і виключення поліцейських до (зі) складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у Заходах.
Крім того, відповідно до абзацу 8 пункту 8 Розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260) встановлено, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Слід зазначити, що в частині десятій статті 93 Закону № 580-VIII та абзаці 8 пункту 8 Розділу III Порядку № 260 йдеться про "невикористану в році звільнення відпустку" без вказівки на її вид (основна чи додаткова).
Відповідно до частини першої та другої статті 94 Закон № 580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Закон України "Про відпустки" (далі - Закону № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво - важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Приписами частини першої статті четвертої Закону № 504/96-ВР, установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік".
Отже, у випадку звільнення поліцейських - учасників бойових дій - їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.
При вирішені справи суд враховує висновки викладені в рішенні Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30.04.2013 справі "Тимошенко проти України" (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту "законності", передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).
Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.
Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означитиме порушення нею принципу верховенства права.
Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.
Суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Оскільки позивач отримав статус учасника бойових дій у листопаді 2023 року, тому саме з цього місяця починається поточний календарний рік, з якого позивач має право на додаткову відпустку як учасник бойових дій.
Крім того, додаткова соціальна відпустка як учаснику бойових дій надається за календарний рік. Причому право працівника на додаткову відпустку УБД повної тривалості не залежить від відпрацьованого часу в такому календарному році. Так, відпрацювавши один робочий день у поточному календарному році, працівник матиме право на таку відпустку повної тривалості 14 календарних днів.
Посилання відповідача на те, що статус учасника бойових дій ОСОБА_1 набула під час перебування у відпустці по догляду за дитиною 07.11.2023, є неприйняті судом, оскільки право на соціальну відпустку УБД виникає з моменту набуття відповідного статусу, є складовою державних соціальних гарантій та перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3 років не позбавляє її статусу УБД та не скасовує право на соціальну відпустку УБД.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що при звільненні позивача як учасника бойових дій, він мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учаснику бойових днів у 2023, 2024 та 2025 роках, тому позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2023, 2024 та 2025 роки, в загальній кількості 42 доби та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2023, 2024 та 2025 роки, в загальній кількості 42 доби.
Також позивачем заявлено позовні вимоги про виплату компенсації втрати частини доходу.
Так, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” від 19.10.2000 року №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок №159).
Відповідно до ст. 1 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно ст. 2 Закону №2050-IIІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення)
Статтею 4 Закону №2050-III встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Згідно п. 2 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Відповідно до п. 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: сума індексації грошових доходів громадян.
Згідно із пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Зміст зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 24.07.2024 року у справі №520/2674/2020.
Оскільки дохід лише буде виплачений позивачу на виконання цього рішення суду, відповідач наразі не вирішував питання про право позивача на таку компенсацію, в зв`язку з чим не порушив право позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 241-246, 250, 255, 262, 263, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Співак Вероніки Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2023, 2024 та 2025 роки, в загальній кількості 42 доби.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані додаткові дні відпустки як учаснику бойових дій за 2023, 2024 та 2025 роки, в загальній кількості 42 доби.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	О.В. Ірметова