ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

12 січня 2026 року	Справа №160/30499/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горбалінського В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м.Дніпро вул.Сімферопольська, буд.17-а, код ЄДРПОУ 44118658) про визнання протиправним та рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить: 
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 1049482-2410-0462-UA12020010000033698 від 29.05.2025 р.; № 1049487-2410-0462-UA12020010000033698 від 29.05.2025 р.; № 1049488-2410-0462-UA12020010000033698 від 29.05.2025 р.; № 1049483-2410-0462 UA12020010000033698 від 29.05.2025 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області при визначенні податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях грубо порушила норми чинного податкового законодавства, оскільки: не врахувала обов`язкову пільгу (60 кв.м для квартир) відповідно до пп. а) п.266.4.1 ст. 266 ПКУ; не зазначила у оскаржуваних ППР обов`язкові дані для обчислення податку (пільгу згідно п.п. 266.4 ст. 266 ПКУ); використала площу об`єкта оподаткування, яка не відповідає технічній документації; пропустила строки нарахування вказаного податку за 2020 та 2021 роки, виставивши оскаржувані ППР поза межами 1095 днів; - за всі чотири періоди (2020, 2021, 2022, 2024), всупереч п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПКУ, не надіслала оскаржувані ППР платнику податків до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
24.10.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
17.09.2025 року від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву. 
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, як за запитом по адресі квартири так і за запитом РНОКПП ОСОБА_2 , площа квартири складає 127,9 кв.м. Оскільки, відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно, то податкові повідомлення рішення № 1049482-2410-0462 UA12020010000033698 від UA12020010000033698 UA12020010000033698 від 29.05.2025 29.05.2025 29.05.2025 р.; р.; р.; № 1049487-2410-0462 № 1049488-2410-0462 № 1049483-2410-0462 UA12020010000033698 від 29.05.2025 р. позивачу сформовано правомірно.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як власник об`єкту житлової нерухомості.
Згідно з Технічним паспортом (Інвентаризаційна справа № П-14/17; Реєстровий № 615045912101) на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , загальна площа квартири після технічної інвентаризації складає 121,7 кв.м.
29.05.2025 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме: № 1049482-2410-0462- НОМЕР_2 від 29.05.2025 р.; № 1049487-2410-0462- НОМЕР_2 від 29.05.2025 р.; № 1049488-2410-0462- НОМЕР_2 від 29.05.2025 р.; № 1049483-2410-0462 UA12020010000033698 від 29.05.2025 р.
Податок на нерухоме майно квартирку за адресою АДРЕСА_2 розрахований контролюючим органом на підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких загальна площа квартири складає 127,9 кв.м.
Позивачем було складено та направлено скаргу на означені податкові повідомлення-рішення до Державної податкової служби України.
Рішенням Державної податкової служби України від 17.09.2025 року № 27104/6/99-00-06-01-02-06 про результати розгляду скарги ОСОБА_2 , скаргу залишено без задоволенні, а податкові повідомлення-рішення – без змін.
Зі змісту рішення Державної податкової служби України від 17.09.2025 року № 27104/6/99-00-06-01-02-06 судом встановлено, що ОСОБА_2 до розгляду матеріалів скарги долучено копії технічного паспорту на квартиру, журнал внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень, тощо, згідно якого загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_2 , складає 121,7 кв.м., однак вказані відомості не взяті до уваги контролюючим органом.
Відтак, позивач, вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що порушують її законні права та інтереси, звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад, військових адміністрацій та військово-цивільних адміністрацій щодо податків та зборів належать встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
є) інші будівлі.
Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.1.2 пункту 266.1 266 Податкового кодексу України визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб визначається таким чином:
а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлює, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з Технічним паспортом (Інвентаризаційна справа № П-14/17; Реєстровий № 615045912101) на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , загальна площа квартири після технічної інвентаризації складає 121,7 кв.м.
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, площа квартири за адресою АДРЕСА_2 складає 127,9 кв.м. 
Позивач вказує, що відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містять неправильну інформацію щодо площі квартири, що підтверджується технічним паспортом, а отже розрахунок контролюючого органу податку на нерухоме майно є помилковим, що є підставою для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
Вирішуючи питання пріоритету даних, які має використовувати податковий орган, у разі наявності підтверджених розбіжностей між відомостями, що містяться у Державному реєстрі та у документах платника податків, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).
За визначенням, наведеним у пунктах 1, 2 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
За правилами частини другої статті 12 Закону № 1952-IV відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Питання застосування норми частини другої статті 12 Закону № 1952-IV вже неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду. Так, зокрема, але не виключно, у постановах від 24 січня 2020 року (справа № 910/10987/18), від 26 жовтня 2022 року (справа № 538/2185/14-ц), від 20 лютого 2018 року (справа № 917/553/17), Верховний Суд дійшов висновку, що нормою частини другої статті 12 Закону № 1952-IV законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії, та які мають пріоритет над записами, що містяться у цьому Державному реєстрі.
Відповідно до висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 02 липня 2019 року (справа № 48/340), від 12 березня 2019 року (справа № 911/3594/17), від 19 січня 2021 року (справа № 916/1415/19), відомості Державного реєстру презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.
Отже, за загальним правилом, якщо особа заперечує актуальність відомостей, внесених до Державного реєстру, останні можуть бути спростовані шляхом надання для дослідження документів, на підставі яких може бути доведено чи спростовано приналежність належного йому майна до об`єкта оподаткування у розумінні вимог податкового законодавства. Аналогічний підхід впроваджено законодавцем і у нормі підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, яка передбачає можливість встановлення бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки на підставі відомостей Державного реєстру, але й з урахуванням оригіналів документів платника податків.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.10.2025 року у справі №560/21804/23.
Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, ОСОБА_2 до контролюючого органу надавались копії технічного паспорту на квартиру, журнал внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень, тощо, згідно якого загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_2 , складає 121,7 кв.м.
Однак, надані позивачем документи щодо невідповідності даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не були враховані відповідачем.
Означене підтверджується змістом рішення Державної податкової служби України від 17.09.2025 року № 27104/6/99-00-06-01-02-06.
А тому, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.10.2025 у справі №560/21804/23, згідно з якими запроваджений законодавцем порядок взаємодії між податковим органом та платником податків, про який йшлося вище, спрямований, в першу чергу, на забезпечення правильності визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та усунення помилок у нарахуванні такого податку, що можуть бути допущені контролюючим органом. Зокрема, застосування такого порядку дає змогу уникнути ситуацій нарахування означеного податку на об`єкти, які не підлягають оподаткуванню.
Таким чином, суд доходить висновку, що податковий орган повинен був на підставі приписів підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України у взаємозв`язку з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України здійснити перерахунок податкового зобов`язання позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за спірні періоди.
Таким чином, враховуючи обставини справи та висновки Верховного Суду, суд бере до увагу саме відомості технічного паспорту (Інвентаризаційна справа № П-14/17; Реєстровий № 615045912101) на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , яким визначено, що загальна площа квартири після технічної інвентаризації складає 121,7 кв.м.
Водночас, як вже встановлювалося судом, спірні податкові повідомлення-рішення розраховані податковою виходячи з площі квартиру за адресою АДРЕСА_2 - 127,9 кв.м.
Виходячи із арифметичних розрахунків спірних податкових повідомлень-рішень, суд доходить висновку про неправильний розрахунок податковим органом податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки фізичної особи.
З огляду на те, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області, а саме: № 1049482-2410-0462-UA12020010000033698 від 29.05.2025 р.; № 1049487-2410-0462-UA12020010000033698 від 29.05.2025 р.; № 1049488-2410-0462-UA12020010000033698 від 29.05.2025 р.; № 1049483-2410-0462 UA12020010000033698 від 29.05.2025 р. з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки фізичної особи, яка є власником об`єктів житлової нерухомості містять суми податку, який розраховані із застосуванням невідповідної бази оподаткування, а саме неправильного площі об`єкта нерухомого майна, такі податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Згідно з ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірні рішень.
Отже, за сукупності вказаних обставин висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у зв`язку із чим спірні податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Отже, суд вказує, що інші аргументи та підстави, зазначені сторонами, не спростовують висновків суду, викладених вище, оскільки судом надано правову оцінку основним аргументам, на яких ґрунтувалися доводи та заперечення учасників справи та оцінено їх в розрізі норм чинного законодавства та встановлених обставин справи.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Як встановлено судом позивачем заявлено вимогу майнового характеру та подано до суду вказану позовну заяву за допомогою системи «Електронний суд», а отже позивачу необхідно було сплатити судовий збір за дану позовну заяву у розмірі 968,96 грн.
В свою чергу, позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., а отже позивачем переплачено судовий збір на 242,24 грн.
З урахуванням зазначеного, враховуючи той факт, що вимоги позивача, які підлягають задоволенню є похідними, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача судовий збір у розмірі 968,96 грн. 
Керуючись ст. ст. 77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м.Дніпро вул.Сімферопольська, буд.17-а, код ЄДРПОУ 44118658) про визнання протиправним та рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 1049482-2410-0462-UA12020010000033698 від 29.05.2025 р.; № 1049487-2410-0462-UA12020010000033698 від 29.05.2025 р.; № 1049488-2410-0462-UA12020010000033698 від 29.05.2025 р.; № 1049483-2410-0462 UA12020010000033698 від 29.05.2025 р. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м.Дніпро вул.Сімферопольська, буд.17-а, код ЄДРПОУ 44118658) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський