Справа № 308/1000/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

22 січня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Кожух О.А., Собослоя Г.Г
з участю секретаря судового засідання: Мочан М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2025 року у складі судді Придачука О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-
встановив:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позов мотивує тим, що 25.11.2021 року повідомленням за № 1018/01 відповідачем її було попереджено про обов`язкове щеплення проти COVID-19 у зв`язку з розширенням переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, згідно наказу МОЗ від 04.10.2021 року № 2153. Як зазначив у повідомленні відповідач її зобов`язано до 07.12.2021 року (включно) надати до кадрової служби установи документ, який підтверджує наявність обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Свою вимогу відповідач мотивував п. 41-6 постанови КМ України від 09.12.2020 року № 1236 та наказом МОЗ України від 04.10.2021 року. З даним повідомленням відповідача вона не була згідна та 25.11.2021 року надала письмове заперечення щодо порушення відповідачем норм Конституції та законів України. Після виходу із щорічної відпустки 10.01.2022 року, згідно наказу за № 06-П її було відсторонено від роботи з 10.01.2022 року без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 або надання довідки про тимчасові або постійні протипоказання до вакцинації проти COVID-19 за формою згідно наказу МОЗ України від 02.11.2021 року за № 2394.
Позивач вважає наказ відповідача від 10.01.2022 року за № 06-П про відсторонення її від роботи протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Вказує, що підставою для відсторонення її від виконання посадових обов`язків у наказі № 06-П від 10.01.2022 року стало посилання на повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 25.11.2021 року за № 1018/01, складене в.о. генерального директора ДУ «Закарпатський ОЦКПХ МОЗ» Сітник Г.Я., яка у своїх діях при відстороненні позивача керувалась ст. 46 КЗПП України, ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», п. 41-6 Постанови КМ України від 09.12.2020 року № 1236.
Разом з тим, наказ 06-П від 10.01.2022 року про відсторонення від роботи не містить відомостей на підтвердження відмови позивачки здійснити щеплення у встановленому ч.6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».
Також зазначає, що вимога відповідача до неї надати відомості, що стосуються наявності профілактичного щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, є грубим порушенням вимог ст. 19 Конституції України, права позивача на конфіденційність та повагу до її приватного життя.
Окрім того, посилається на те, що при оголошенні карантину порушено визначений порядок його оголошення, зокрема, в Україні не введено надзвичайний стан, і у КМ України не було підстав встановлювати карантин, а відтак постанова КМ України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зі змінами внесеними постановою КМ України від 20.10.2021 року № 1096, є незаконним, а відтак і наказ МОЗ України за № 2153 від 04.10.2021 року «Про запровадження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», запровадженого на період дії карантин тину, встановленого у незаконним спосіб постановою КМ України від 09.12.2020 року за № 1236 є незаконним і не підлягає виконанню.
Також вказує, що в сенсі ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та календарю профілактичних щеплень в Україні, затверджених наказом МОЗ України від 16.09.2011 року № 595 до профілактичних та обов`язкових щеплень, що включаються до календаря щеплень відносяться щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу. Зазначені норми містять вичерпний перелік обов`язковх захворювань, які на підставі цих норм включені до календарю профілактичних щеплень в Україні, а щеплення проти COVID-19 не відноситься до переліку профілактичних та обов`язкових щеплень, визначених законом і не може бути підставою для відсторонення від роботи особи, в разі її обґрунтованої відмови від участі в експериментальному щепленні проти COVID-19. Окрім того, відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Таким чином, відсторонення працівників в разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень від інфекційних хвороб до яких віднесено Законом дифтерію, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз, відбувається тільки у порядку, встановленому законом, а не підзаконним актом, чи наказом керівника міністерств, підприємства чи організації тощо.
Зазначає, що вона відмовляється від щеплення медичними препаратами, оскільки як убачається з наказів МОЗ та коротких характеристик лікарських засобів ВООЗ можна беззаперечно стверджувати, що лікарські засоби від коронавірусної хвороби COVID-19 знаходяться у стадії клінічного випробування на пацієнтах, а вона не бажає брати участь у цих експериментах.
За вказаних обставин позивач просила визнати протиправним та скасувати наказ Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», за № 06-П від 10.01.2022 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », зобов`язати Державну установу «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення до часу фактичного виконання судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України № 100 від 08.02.1995 року, згідно довідки про середню заробітну плату Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 18.01.2022 року за № 104/01, стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1984,80 грн., відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення середнього заробітку за час відсторонення в межах суми платежу за один місяць.
У подальшому позивач подала до суду заяву у якій зазначила, що нею, за власною ініціативою до Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» подано заяву від 01.03.2022 року про негайний допуск її до роботи у зв`язку з набранням чинності наказом МОЗ «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153. Вказана заява була розглянута відповідачем і згідно наказу від 01.03.2022 року за № 50-П було зупинено дію наказу Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» за № 06-П від 10.01.2022 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 та її допущено до роботи з 01.03.2022 року. Таким чином фактичний період відсторонення її від роботи становить період з 10.01.2022 року по 01.03.2022 року.
Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. генерального директора Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 10.01.2022 року №06-П «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 »
Стягнуто з Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», код ЄДРПОУ: 38475462, місцезнаходження: м. Ужгород, вул. Собранецька, 96, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 87934,68 (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять чотири грн. 68 коп.) грн., з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання по судовим витратам.
В апеляційній скарзі Державна установа «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявленого позову, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано, що позивач на час відсторонення працювала на посаді фельдшера – лаборанта вірусологічної лабораторії відповідача та безпосередньо, напряму брала участь у здійсненні ПЛР – тестувань на виявлення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що здійснюються в лабораторіях відповідача, та підтверджує велику кількість робочих та соціальних контактів позивача і свідчить про її потенційну загрозу, як для працівників установи, так і для інших громадян. Позивач підпадає під дію ч.2 ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" щодо обов`язковості щеплення на COVID-19 як працівник відповідача, а відповідач в свою чергу зобов`язаний виконати відповідні дії, передбачені п. 41-6 постанови КМ України від 09.12.2020 року № 1236 в разі ухилення або відмови від щеплення. Позивачку було повідомлено про необхідність надання документів про вакцинацію або про протипоказання до вакцинації, однак такі нею надані не були, а тому на законних підставах і з дотриманням процедури її було відсторонено від роботи.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. 
В судове засідання представник апелянта не з`явився повторно та надіслав суду повторне клопотання про відкладення розгляду справи. Колегія суддів дійшла до висновку про відхилення заявленого клопотання, оскільки процесуальна поведінка представника апелянта у справі свідчить про зловживання процесуальними правами, а тому справу на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України слід розглянути у його відсутності.
Представник позивача - адвокат Павлюк А. М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з неправомірності відсторонення позивача від роботи.
Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки такий не відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на неправильному застосуванню норм матеріального та процесуального права.
Матеріалами справи установлено, що 25.11.2021 року ОСОБА_1 ознайомлено з повідомленням в.о. генерального директора Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», про те, що 09.12.2021 року на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153, із внесеними змінами згідно наказу МОЗ України від 01.11.2021 року № 2393, яким встановлений Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України (постанова КМУ від 09.12.2020 року № 1236), з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, всі працівники Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Позивачу запропоновано надати підтверджуючий документ про наявність профілактичного щеплення або довідку про абсолютні протипоказання щодо щеплення, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595.
Доказів наявності зазначеного щеплення або наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення позивач не надала.
Наказом в.о. генерального директора Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 10.01.2022 року №06-П «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » позивача відсторонено від роботи з 10.01.2022 року без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення проти COVID-19 або надання довідки про постійні або тимчасові протипоказання до вакцинації проти COVID-19 за формою згідно наказу МОЗ України від 02.11.2021 року № 2394.
Внаслідок введення воєнного стану в Україні наказом в.о. генерального директора Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 01.03.2022 року №50-П «Про зупинення дії наказу від 10.01.2022 року № 06-П та допуску до роботи ОСОБА_1 », зупинено дію наказу в.о. генерального директора Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 10.01.2022 року №06-П «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » до завершення воєнного стану в Україні та ОСОБА_1 допущено до роботи з 01.03.2022 року до завершення воєнного стану в Україні.
Згідно із ч.1 ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
Згідно із пунктами «б», «г» ст. 10 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.
Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, установлено права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.
За статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» протиепідемічні заходи - це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій.
Стаття 11 цього Закону визначає, що організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян.
Частиною першою ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, установлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я ( ч.2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).
У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).
Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України (ч.4 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).
Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань ( ч.6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).
Згідно з Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90) (далі - Положення про МОЗ України), МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції / СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.
Накази МОЗ України, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 зазначеного Положення).
Наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153).
У первинній редакції до цього Переліку увійшли працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.
Наказом МОЗ України від 01 листопада 2021 року № 2393, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 08 листопада 2021 року за № 1452/37074, затверджено зміни до Переліку № 2153, доповнено цей Перелік новими пунктами 4-6 такого змісту:«4. Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;5. Установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;6. Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83».
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 доповнено постанову Кабінету Міністрів України № 1236 новим пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.
У пункті 11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зроблено висновок, що відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом.
Відтак приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за умови дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові передбачати наслідки його відмови або ухилення від щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявлених за результатами медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо цього працівника.
Велика Палата Верховного Суду (п.14.9, п.14.10 постанови) зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням. Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.
Матеріалами справи доведено, що позивачка працювала на посаді фельдшера – лаборанта вірусологічної лабораторії Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України». 25.11.2021 року її було ознайомлено з повідомленням в.о. генерального директора Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», про те, що 09.12.2021 року на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153, із внесеними змінами згідно наказу МОЗ України від 01.11.2021 року № 2393, яким встановлений Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України (постанова КМУ від 09.12.2020 року № 1236), з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, всі працівники Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Позивачка не надала доказів наявності зазначеного щеплення або наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення.
Наказом в.о. генерального директора Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 10.01.2022 року №06-П «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » позивачку відсторонено від роботи з 10.01.2022 року без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення проти COVID-19 або надання довідки про постійні або тимчасові протипоказання до вакцинації проти COVID-19 за формою згідно наказу МОЗ України від 02.11.2021 року № 2394.
Внаслідок введення воєнного стану в Україні наказом в.о. генерального директора Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 01.03.2022 року №50-П зупинено дію наказу від 10.01.2022 року №06-П «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » до завершення воєнного стану в Україні та допущено позивачку до роботи з 01.03.2022 року до завершення воєнного стану в Україні.
Позивачка, працюючи на посаді фельдшера – лаборанта вірусологічної лабораторії відповідача, відповідно до своїх трудових функцій, безпосередньо брала участь у здійсненні ПЛР – тестувань на виявлення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що здійснюються в лабораторіях відповідача. 
Участь позивачки у здійсненні ПЛР – тестувань на виявлення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, незважаючи на те, що така робота здійснюється у відповідних засобах захисту, свідчить про значну кількість робочих та соціальних контактів позивачки, оскільки виконання нею своїх трудових обов`язків є неможливим без контактів, як із працівниками установи, так і з іншими громадянами. Умови праці позивачки та виконання нею своїх трудових обов`язків істотно збільшують вірогідність зараження COVID-19 та несуть потенційну загрозу, як для самої позивачки, так і інших працівників установи, а також загалом інших громадян. 
Виходячи з вищенаведених вимог законодавства, та з урахуванням вказаних особливостей умов праці позивачки, колегія суддів дійшла висновку, що оспорюваний наказ відповідачем винесено на законних підставах, і з дотриманням встановленої процедури, а тому правомірно здійснено відсторонення позивачки від роботи. 
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Велика Палата Верховного Суду від 27.03. 2024 року у справі № 191/4364/21 (провадження № 14-172цс23)
У даній постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що обов`язковість щеплень є втручанням у право особи на повагу до приватного життя, яке гарантоване статтею 8 Конвенції, але таке втручання є виправданим з огляду на потребу охорони громадського здоров`я інших осіб, для запобігання поширенню серед населення захворювання, яке належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби, тому право позивачки на працю тимчасово обмежене з урахуванням суспільних інтересів, оскільки позивачка не вакцинувалася проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, що є обов`язковим з огляду на займану нею посаду, та не надала медичну довідку належної форми про наявність абсолютних протипоказань для вакцинації. Об`єктивно оцінюючи загрозу, яку потенційно може нести невакцинований працівник, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що таке індивідуальне обмеження, як тимчасове відсторонення невакцинованого працівника, відповідає загальновизнаному пріоритету захисту здоров`я суспільства від серйозних загроз, пов`язаних із поширенням на території України COVID-19.
Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, не врахував вищенаведених фактичних обставин справи та вимог закону, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки, та помилково дійшов висновку про незаконність відсторонення позивачки від роботи та наявність підстав для стягнення на її користь середнього заробітку, і необґрунтовано задовольнив заявлений позов.
Відповідно до приписів п.4 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з вищенаведених підстав. 
Керуючись ст.ст. 374,376, 382- 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ухвалив:
Апеляційну скаргу Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» задовольнити.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2025 року скасувати,ухваливши у справі нове рішення. 
У позові ОСОБА_1 до Державної установи «Закарпатський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 03 лютого 2026 року
Головуючий:
Судді: