П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 286/3297/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кулініч Я.В. 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
20 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернулася із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 002543 від 29.07.2025, винесену виконувачем обов`язків начальника відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) Миколою Грибаном, а також визнати протиправними бездіяльність відповідача, що проявилася у нездійсненні перевірки законності та обгрунтованості постанови про накладення адміністративного стягнення № 002543 від 29.07.2025, та прийняте за результатами розгляду скарги позивачки від 15.08.2025 рішення про залишення постанови про накладення адміністративного стягнення № 002543 від 29.07.2025 без змін, а скарги — без задоволення, що викладене у листі відповідача від 21.08.2025. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-2 КУпАП. Також при винесенні постанови відповідач вийшов за межі владних повноважень і застосував до позивачка штраф у розмірі, що значно перевищує розмір штрафу, передбачений санкцією інкримінованого їй правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.132-2 КУпАП, а саме замість штрафу у розмірі 8500 грн. наклав на неї штраф у розмірі 17000 грн.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26 листопада 2025 року позов задоволено.
Постанову про накладення адміністративного стягнення № 002543 від 29.07.2025, винесену виконувачем обов`язків начальника відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті Миколою Грибаном визнано протиправною та скасовано, провадження у справі закрито.
Визнано протиправною бездіяльність Державної служби України з безпеки на транспорті щодо нездійснення перевірки законності та обґрунтованості постанови про накладення адміністративного стягнення № 002543 від 29.07.2025 за скаргою ОСОБА_1 від 15.08.2025.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 484,48 грн..

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
В.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Укртрансбезпеки Миколою Грибаном 29.07.2025 відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 002543, в якій зазначено, що 04.06.2025 на 157 км +185м а/д М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський, при здійсненні перевезення вантажу транспортними засобами марки «VOLVO», р.н. НОМЕР_1 , напівпричіп SCHMITZ, р.н. НОМЕР_2 , згідно ТТН серії ЛАА № И00844 та ЛАА № И00845 від 04.06.2025 було виявлено внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу вантажу до товарно-транспортної накладної, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові параметри понад 10 але не більше 20 відсотків, чим порушено ч.1 ст. 132-2 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 17000,00 грн.. На підставі частини 2 статті 308 КУпАП у разі несплати ОСОБА_1 штрафу в строк, встановлений частиною 1 статті 307 КУпАП, у порядку примусового виконання цієї постанови органи державної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі 34000,00 грн.. 
Вказану постанову 30.07.2025 поштовим відправленням було направлено ОСОБА_1 за місцем її проживання та 07.08.2025 вона отримала постанову (а.с.12,12зв.,13).
Відповідно до копії витягу з наказу від 30.12.2024 № 141-К ОСОБА_1 прийнята на посаду майстра лісу обходу № 1 Велідницького лісництва Словечанського надлісництва з 01.01.2025 за основним місцем роботи за переведенням з філії «Словечанське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з посадовим окладом 19800 грн. (а.с.14).
До матеріалів справи долучені: посадова інструкція майстра лісу (код КП 3213) філії «Столичний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України», з якою ОСОБА_1 була ознайомлена 01.01.2025 та довідник до посадових обов`язків, зокрема, майстра лісу, з яких видно, що до посадових обов`язків майстра лісу не входить надавати перевізнику вантаж для перевезення та вносити відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж або виконання тотожних обов`язків (а.с.16-17,22,26,26зв.).
ОСОБА_1 15.08.2025 на ім`я Державної служби України з безпеки на транспорті надіслала скаргу, в якій просила визнати протиправною та скасувати постанову № 002543 від 29.07.2025 про накладення адміністративного стягнення, винесену в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Укртрансбезпеки Миколою Грибаном, мотивовану тим, що постанова винесена із грубим порушенням матеріального і процесуального права, є протиправною і підлягає скасуванню (а.с.73-75).
Листом Укртрансбезпеки від 21.08.2025 щодо розгляду скарги, позивача повідомлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 29.07.2025 № 002543 залишається без зміни, а скарга без задоволення.
Вважаючи, що постанова відповідача № 002543 від 29.07.2025 підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що представником відповідача на виконання обов`язку доказування правомірності спірної постанови не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, постанова про накладення адміністративного стягнення винесена відповідачем з порушеннями норм КУпАП та ч. 2 ст. 2 КАС України, що вказує на некоректну правову кваліфікацію правопорушення, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
Оскільки під час розгляду скарги позивача від 15.08.2025 на постанову про накладення адміністративного стягнення № 002543 від 29.07.2025 відповідачем належним чином не було здійснено перевірку щодо законності винесення вказаної постанови та скарга залишена без задоволення, суд вважає, що дії відповідача в цій частині слід визнати протиправними.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 листопада 2025 року та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що ОСОБА_1 в розумінні частини 2 статті 132 КУпАП є уповноваженою посадовою особою вантажовідправника. Частину 1 статті 132-2 КУпАП у оскаржуваній постанові від 29.07.2025 №002543 зазначено помилково, а саме допущено технічну описку. Оскаржувана постанова містить посилання на статтю Кодексу про адміністративні правопорушення, тому вважає, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала на правильність висновків суду першої інстанції, тому просила відмовити в її задоволенні.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Приписами ч.1 ст.132-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу, а так само внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною другою ст.132-2КУпАП передбачена відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків включно.
За диспозицією вказаної норми на вантажовідправника вантажу покладається відповідальність за внесення (зазначення) ним відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», вантажовідправник - це фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж.
Статтею 51-1 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що вантажовідправник має право на: передачу вантажоперевізнику для перевезення; відшкодування збитків, що виникли внаслідок втрати чи пошкодження вантажу. Вантажовідправник зобов`язаний: вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу, а також повне найменування вантажоодержувача та автомобільного перевізника(прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті або відмітку у відповідному полі в ID-картці), прізвище, ім`я, по батькові, номер посвідчення водія, а також інші відомості, визначені законодавством; надавати перевізнику необхідні документи на вантаж, що містять достовірну інформацію; здійснювати в установленому порядку страхування відповідальності на випадок настання негативних наслідків підчас перевезення вантажів; відшкодовувати витрати та збитки, заподіяні внаслідок порушення ним законодавства з питань перевезення вантажів.
Статтею 279-5 КУпАП передбачено, що у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені ч.2 ст.122-2, ч.ч.2, 3 ст.132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у ч.1 ст.14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.
Статтею 132-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у виді штрафу, що накладається на спеціального суб`єкта - уповноважену посадову особу вантажовідправника.
У свою чергу, відповідно до ст.14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення зв`язані недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до службових обов`язків.
Відтак, положення ст.132-2 КУпАП підлягають застосуванню в сукупності із приписами ст.14 КУпАП.
Як убачається з матеріалів справи, у товарно-транспортних накладних серії ЛАА № И00844 та ЛАА № И00845 від 04.06.2025 року вантажовідправником зазначено філію «Столичний лісовий офіс» Словечанського надлісництва ДП «Ліси України».
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (код ЄДРПОУ 44768034), відокремленим підрозділом підприємства є філія «Столичний лісовий офіс», директором якої зазначений ОСОБА_2 .
Водночас з копії оскаржуваної постанови №002543 від 29.07.2025 вбачається, що її винесено стосовно ОСОБА_1 , майстра лісу Велідницького лісництва Словечанського надлісництва філії «Столичний лісовий офіс» ДП «Ліси України».
Разом з тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у вказаної особи повноважень на внесення відомостей про масу вантажу до товарно-транспортних накладних або прийняття рішень щодо визначення вагових параметрів вантажу, зокрема наказів, довіреностей чи інших розпорядчих документів. Долучений до матеріалів справи лист директора філії «Столичний лісовий офіс» від 17.07.2025, яким ОСОБА_1 визначено відповідальною особою за завантаження транспортних засобів та оформлення товарно-транспортних накладних станом на 04.06.2025, не може бути визнаний належним доказом у розумінні вимог КУпАП, оскільки за своїм змістом не є розпорядчим актом та не підтверджує наявність у зазначеної особи відповідних службових повноважень на момент вчинення інкримінованого правопорушення.
Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами не підтверджується, що особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності є суб`єктом відповідальності за зазначене в оскаржуваній постанові правопорушення.
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, оскаржувана постанова не містить посилання на пункт Правил дорожнього руху, який нібито був порушений, в описовій її частині лише зазначено, що порушено ч.1 ст.132-2 КУпАП.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-2 КУпАП та на неї накладено штраф у розмірі 17000,00 грн..
Разом з тим, санкція ч.1 ст.132-2 КУпАП передбачає накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 8500 грн.
Відповідач зазначає, що під час перевірки, яка проводилася 04.06.2025 було виявлено внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків. Відповідальність за вищевказане порушення передбачена частиною 2 статті 132-2 КУпАП, а саме у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 грн. (як і зазначено у оскаржуваній постанові). Частина 1 статті 132-2 КУпАП у постанові зазначена помилково.
Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Зі змісту постанови вбачається, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 132-2 КУпАП, водночас у резолютивній частині застосовано санкцію, передбачену частиною другою цієї статті, а саме накладено штраф у розмірі 17000 грн, що не відповідає санкції ч.1 ст.132-2 КУпАП.
Таким чином, оскаржувана постанова містить внутрішню суперечність між правовою кваліфікацією діяння та видом і розміром адміністративного стягнення, що свідчить про істотне порушення норм матеріального права.
Доводи відповідача про те, що зазначення у постанові частини першої статті 132-2 КУпАП є технічною помилкою, не можуть бути прийняті судом, оскільки така помилка стосується визначення правової норми, за якою особу притягнуто до відповідальності, і безпосередньо впливає на обсяг її прав та обов`язків, зокрема на право знати, у вчиненні якого саме правопорушення її обвинувачують, та на можливість ефективного захисту. Виправлення таких недоліків не допускається шляхом довільного тлумачення постанови судом або суб`єктом владних повноважень.
Крім того, оскаржувана постанова не містить посилання на конкретний пункт Правил дорожнього руху, який нібито було порушено, що унеможливлює встановлення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення та не відповідає вимогам статті 283 КУпАП щодо обов`язкового зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за відповідне порушення.
Суд також враховує, що відповідно до приписів статті 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити чіткий та повний опис установлених обставин, правильну правову кваліфікацію діяння і застосовану норму матеріального права. Недотримання цих вимог є істотним процесуальним порушенням, яке саме по собі тягне визнання такої постанови протиправною незалежно від фактичних обставин справи.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Колегія суддів також зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій відповідача під час розгляду скарги позивача від 15.08.2025 на постанову про накладення адміністративного стягнення № 002543 від 29.07.2025, оскільки відповідачем не було здійснено належної та всебічної перевірки законності винесення зазначеної постанови, у зв`язку з чим скаргу залишено без задоволення.
Водночас апеляційна скарга відповідача не містить жодних доводів, спрямованих на спростування наведеного висновку суду першої інстанції, а тому підстав для його перегляду чи скасування в цій частині колегія суддів не вбачає.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.