ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2026 р. Справа №907/149/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Бонк Т.Б.,
Суддів Бойко С.М.,
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Шатан Т.О.,
представники сторін:
позивача: Лукачко І.Й.,
відповідача 1: не з`явився, 
відповідача 2: не з`явився,
розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 б/н від 19.09.2025 (вх. суду від 13.10.2025 № 01-05/2974/25)
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.09.2025 (повне рішення складено 04.09.2025, суддя Худенко А.А.)
у справі № 907/149/25
за позовом:  ОСОБА_1 , с. Сокирниця, Закарпатської обл.
до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Росинка», м. Хуст, Закарпатської обл.
відповідача 2: ОСОБА_2 , с. Сокирниця, Закарпатської обл.
про: зобов`язання усунути перешкоди у користуванні корпоративним майном, надавши доступ до приміщення магазину та зобов`язати утриматися від вчинення дій, які можуть унеможливити користування майном,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду попередньої інстанції:
ОСОБА_1 Хустського району Закарпатської області звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росинка», ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні корпоративним майном, надавши доступ до приміщення магазину та зобов`язати утриматися від вчинення дій, які можуть унеможливити користування майном.
В обґрунтування позову, позивач зазначив, що він є співзасновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Росинка», його частка складає 50%, іншою часткою в 50% володіє ОСОБА_2 , яка є також директором вказаного товариства. Позивач вказує, що починаючи з грудня 2023 року, ОСОБА_2 повністю заборонила позивачу проводити діяльність в приміщенні магазину належного Товариству та перешкоджає позивачу в доступі до майна товариства.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 02.09.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Місцевий господарський суд констатував, що право учасника товариства на майно товариства полягає у праві на частку у статутному капіталі, що дає право отримувати дивіденди, брати участь у розподілі прибутку, у виведенні коштів та майна, а також отримати свою частку при ліквідації товариства. Однак, учасник товариства не має права власності на окреме майно товариства, оскільки воно належить юридичній особі – самому товариству. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність корпоративних прав у позивача не надає йому на цій підставі володіти, користуватися та розпоряджатися майном товариства, як своїм, оскільки означене майно належить на праві власності товариству. 

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.09.2025 у справі № 907/149/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справах № 235/4376/15, № 910/4054/20 та вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що дії, які створюють перешкоди у користуванні майном є порушенням права власності, що підлягає судовому захисту.
Скаржник наголошує, що учасник товариства має право вимагати усунення перешкод у користуванні майном, яке належить товариству.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.09.2025 у справі № 907/149/25 залишити без змін.
Відповідач 2 погодився з висновками суду першої інстанції, ствердив, що наявність корпоративних прав у позивача не надає йому на цій підставі володіти, користуватись та розпоряджатись майном товариства як своїм, оскільки означене майно належить на праві власності товариству.

Рух справи в суді апеляційної інстанції:
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги у справі № 907/149/25 визначено такий склад суду: Бонк Т.Б. – головуючий суддя, судді Бойко С.М. та Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 б/н від 19.09.2025 (вх. суду від 13.10.2025 № 01-05/2974/25) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.09.2025 у справі № 907/149/25.
Ухвалою суду від 27.11.2025 призначено справу № 907/149/25 до розгляду у судовому засіданні на 20.01.2026.
У судовому засіданні 20.01.2026 скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, надав суду пояснення. Відповідачі, належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, явки уповноважених представників не забезпечили, клопотань про відкладення судового засідання не подали.
Враховуючи належне повідомлення відповідачів про дату, час і місце судового засідання, беручи до уваги те, що явка представників учасників даної справи не була визнана обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю учасників справи, які не забезпечили явку своїх представників.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Росинка» (відповідач у справі) є юридичною особою, яка починаючи із 29.12.1995 (дата реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), здійснює господарську діяльність на території України.
Як вбачається із наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновниками (учасниками) означеного Товариства є ОСОБА_2 (керівник відповідача 1, відповідач 2 у справі) із часткою у статутному капіталі в розмірі 21 452,68 грн (50% статутного капіталу), а також ОСОБА_1 (позивач у справі) із часткою у статутному капіталі в розмірі 21 452,68 грн (50% статутного капіталу).
Із долученого до матеріалів позовної заяви Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Росинка» вбачається, що учасник Товариства має, право (п. 4.20. Стататуту): отримувати повну інформацію про діяльність Товариства, зокрема знайомитись з даними бухгалтерського обліку, звітності та іншої документації в будь-який час, при цьому в обов`язковому порядку учаснику за його проханням наддається така документація, а також вимагати свідоцтво, яке засвідчує, що учасник повністю вніс вклад до Статутного капіталу Товариства (п. 4.20.1. Статуту); продати чи іншим чином відчужити частку у Статутному капіталі третім особам, якщо інші учасники не виявили бажання реалізувати свої переважні права на її придбання (п. 4.20.2. Статуту); переважне право на придбання частки у Статутному капіталі інших учасників, у разі відчуження ним такої частки у Статутному капіталі (п. 4.20.3. Статуту); на продаж своєї частки у Статутному капіталі в повному обсязі (п. 4.20.4. Статуту); брати участь у Загальних зборах з правом вирішального голосу, обирати та бути обраними в органи управління та контролю Товариства (п. 4.20.5. Статуту); брати участь у розподілі прибутку Товариства та одержувати його частку (дивіденди) (п. 4.20.6. Статуту); отримати у разі ліквідації Товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість (п. 4.20.7. Статуту); передавати свої повноваження іншому учасникові або його представникові (п. 4.20.8. Статуту); вийти зі складу Товариства у порядку передбаченому цим Статутом та законодавством України (п. 4.20.9. Статуту); учасник Товариства може мати й інші права, які передбачені чинним законодавством (п. 4.20.10. Статуту).
Відповідно до п. 4.21. Статуту, учасник Товариства зобов`язаний: дотримуватися положень цього Статуту та виконувати імперативні рішення Загальних зборів (п. 4.21.1. Статуту); виконувати свої зобов`язання перед Товариством, у тому числі ті, що пов`язані з майновою участю, а також робити вклади у розмірі, в порядку та засобами, що передбачені цим Статутом (п. 4.21.2. Статуту); виконувати прийняті на себе зобов`язання перед Товариством, допомагати Товариству у здійсненні ним своєї діяльності, не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність Товариства, а також нести інші обов`язки, передбачені цим Статутом та чинним законодавством України (п. 4.21.3. Статуту).
Пунктом 4.1. Статуту визначено, що майно Товариства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, що належать Товариству на праві власності, вартість яких відображається в самостійному балансі Товариства.
Майно Товариства утворюється за рахунок: внесків учасників до Статутного капіталу; майна і коштів, переданих йому у власність; продукції, виробленої Товариством в результаті господарської діяльності; отриманих Товариством доходів; іншого майна, набутого Товариством на підставах, не заборонених чинним законодавством (п. 4.2. Статуту).
Згідно з п. 4.3. Статуту, вкладом до Статутного капіталу Товариства молоть бути гроші, будинки, споруди, земельні ділянки, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, інші речі, права користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, що мають грошову оцінку, а також інші майнові права /включаючи майнові права на об`єкти інтелектуальної власності/, кошти, в тому числі в іноземній валюті. Грошова оцінка вкладу учасника Товариства здійснюється за одностайною згодою Загальних зборів у яких взяли участь всі учасники Товариства. У випадках, встановлених чинним законодавством України, вона підлягає незалежній експертній перевірці.
Товариство є власником майна, що йому належить, включаючи майно, яке передане Товариству учасниками. Товариство здійснює згідно з чинним законодавством України володіння, користування та розпорядження майном, що є у його власності згідно його статутної діяльності і призначенням майна, з дотриманням умов та порядку визначених Статутом Товариства та чинним законодавством України (п. 1.7. Статуту).
Управління Товариством здійснюють його органи: вищий орган Товариства - Загальні збори учасників Товариства та виконавчий орган - Директор Товариства. Загальні збори можуть сформувати органи, що здійснюють постійний контроль за фінансово-господарською діяльністю виконавчого органу Товариства. (п. 6.1. - 6.2. Статуту).
Пунктом 7.2. Статуту визначено, що кожен учасник Товариства має право брати участь у Загальних зборах Товариства, брати участь в обговоренні питань порядку денного, голосувати з питань порядку денного з кількістю голосів, що є пропорційною до його частки у Статутному капіталі Товариства та за власним бажанням підписувати протокол Загальних зборів.
Відповідно до п. 7.3. Статуту, Загальні збори можуть вирішувати будь-які питання, що стосуються діяльності Товариства.
Статутом, а саме в п. 7.4., визначено також, що до виключної компетенції Загальних зборів належить: визначення основних напрямків діяльності Товариства, затвердження його планів і звітів про їх виконання (п. 7.4.1. Статуту); внесення змін до Статуту Товариства, прийняття рішення про здійснення діяльності товариством на підставі модельного статуту, зміна розміру Статутного капіталу (п. 7.4.2. Статуту); утворення та відкликання виконавчого органу Товариства (п. 7.4.3. Статуту); визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів (п. 7.4.4. Статуту); затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків Товариства (п. 7.4.5. Статуту); вирішення питання про придбання Товариством частки учасника (п. 7.4.6. Статуту); виключення учасника із Товариства (п. 7.4.7. Статуту); створення та ліквідація філій та представництв Товариства, затвердження їх положень (п. 7.4.8. Статуту); винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління Товариством (п. 7.4.9. Статуту); визначення організаційної структури Товариства (п. 7.4.10. Статуту); визначення умов оплати праці посадових осіб Товариства, його філій та представництв (п. 7.4.11. Статуту); встановлення розміру, форми і порядку внесення учасниками та/або третіх осіб додаткових вкладів (п. 7.4.12. Статуту); прийняття рішення про припинення Товариства, призначення комісії з припинення (ліквідаційної комісії), затвердження порядку припинення, порядку розподілу між учасниками Товариства у разу його ліквідації майна, що залишилось після задоволення вимог кредиторів, затвердження ліквідаційного балансу Товариства (п. 7.4.13. Статуту); затвердження грошової оцінки не грошового вкладу учасника (п. 7.4.14. Статуту); перерозподіл часток між учасниками Товариства (п. 7.4.15.Статуту); розподіл чистого прибутку Товариства, прийняття рішення про виплату дивідендів (п. 7.4.16. Статуту); рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів Товариства станом на кінець попереднього кварталу (п. 7.4.17. Статуту).
У Товаристві створюється одноосібний виконавчий орган Товариства - Директор. Допускається неодноразове повторне призначення однієї і тієї ж особи на відповідну посаду Директора Товариства (п. 8.1. Статуту).
Згідно з п. 8.2. Статуту, Директор діє від імені Товариства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, вирішує всі поточні питання діяльності Товариства, за винятком тих, які відносяться до компетенції інших органів Товариства.
До компетенції Директора Товариства відноситься прийняття рішень з наступних питань (п. 8.4. Статуту): визначення організаційної структури Товариства та затвердження його штатного розкладу (п. 8.4.1. Статуту); визначення розміру та умов оплати працівників Товариства (п. 8.4.2. Статуту); укладення відповідно до порядку визначеного Статутом договорів та/або здійснення інших правочинів від імені Товариства; вчинення правочинів між Товариством і учасниками Товариства (п. 8.4.4. Статуту); вирішення інших питань, які не віднесені до виключної компетенції Загальних зборів або і інших органів Товариства (п. 8.4.5. Статуту).
Директор має право без довіреності, в рамках своєї компетенції, представляти інтереси та діяти від імені Товариства в усіх адміністративних установах, правоохоронних та судових органах, організаціях та підприємствах усіх форм власності як на території України, так і за її межами, підписувати договори, угоди, акти, бухгалтерські і фінансові документи, документи звітності та інші юридичні документи, пов`язані з поточною діяльністю Товариства, з врахуванням обмежень визначених цим Статутом (п. 8.7. Договору).
В питаннях, що не врегульовані цим Статутом Товариство керується чинним законодавством України. В тому випадку, якщо будь-яке з положень цього Статуту Товариства буде прямо суперечити чинному законодавству - застосовуються норми чинного законодавства України (п. 14.1. Договору).

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:
Предметом позову у цій справі є зобов`язання усунення перешкод у користуванні корпоративним майном.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Зазначені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В розумінні норм статті 391 ЦК України право власності може бути порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.
За усталеними правовими висновками Верховного Суду підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику (титульному володільцю) в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.
Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном (такий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №924/1220/17, від 18.12.2019 у справі №522/1029/18; постановах Верховного Суду від 24.02.2022 у справі №910/16218/21, від 16.02.2023 у справі №907/742/16, від 05.10.2022 у справі №910/8298/21).
Обґрунтовуючи фактичні підстави звернення до суду, позивач зазначив про те, що відповідач 2 перешкоджає йому проводити діяльність в приміщенні магазину, належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Росинка», засновниками якого є позивач та відповідач 2, частка кожного із засновників складає 50%.
Згідно з ст. 116 ЦК України до прав учасників господарського товариства належить: брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження частки (її частини) у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.
Права учасників товариства визначені також в ст. 5 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», до них належить зокрема: брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; брати участь у розподілі прибутку товариства; отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість.
Органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган (ст. 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).
Загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників. Кожен учасник товариства на загальних зборах учасників має кількість голосів, пропорційну до розміру його частки у статутному капіталі товариства, якщо інше не передбачено статутом. (ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» поточною діяльністю товариства здійснює управління виконавчий орган товариства. Виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень.
Як визначено Статутом, управління Товариством здійснюють його органи: вищий орган Товариства - Загальні збори учасників Товариства та виконавчий орган - Директор Товариства. До компетенції загальних зборів учасників належать зокрема визначення основних напрямів діяльності товариства та обрання одноосібного виконавчого органу товариства. В свою чергу, виконавчий орган товариства (директор) діє від імені товариства та вирішує всі питання пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, що не віднесені до компетенції Загальних зборів учасників товариства.
Таким чином, учасник Товариства має право на отримання інформації про діяльність Товариства, відчуження належної йому частки в Статутному капіталі, переважне право на придбання частки у Статутному капіталі інших учасників, у разі відчуження ним такої частки, брати участь у розподілі прибутку Товариства та одержувати дивіденди тощо.
Водночас частиною 1 ст. 91 ЦК України передбачено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.
Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.
У частині 1 ст. 3 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» зазначено, що товариство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями всім належним йому майном.
Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.06.2021 у справі №916/2813/18 зазначила, що майно господарського товариства належить йому на праві власності і не може належати на праві власності іншим особам.
Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду у постановах від 22 березня 2018 у справі № 235/4376/15 та від 26.10.2021 у справі № 910/4054/20, то предметом позову у справі № 235/4376/15 є визнання недійсним рішення загальних зборів засновників, а фактичною підставою позову – внесення директором Товариства майна до статутного капіталу іншого Товариства всупереч положенням Статуту.
Предметом позову у справі № 910/4054/20 є скасування реєстраційного запису та підставою позову те, що спірний реєстраційний запис не відповідає вимогам норм Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".
Таким чином, посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду у вказаних постановах не є релевантні даним правовідносинам.
На підставі викладеного, колегія господарського суду погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що наявність корпоративних прав у позивача не надає йому права на цій підставі володіти, користуватися та розпоряджатися майном товариства, як своїм, оскільки означене майно належить на праві власності товариству, тому позов у цій справі до задоволення не підлягає.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.09.2025 у справі № 909/149/25 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції:
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Тому згідно з ст. 129 ГПК України сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.
Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 255, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 19.09.2025 (вх. суду від 13.10.2025 № 01-05/2974/25) – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.09.2025 у справі № 907/149/25 – залишити без змін.
3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції – покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець