РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2026 року 	м. Рівне	№640/9532/21	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Державної податкової служби України 	
 	визнання протиправною та скасування податкової консультації., -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування податкової консультації.
Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м.Києва Каракашьяна С.К. від 14.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №640/9532/21. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Інших процесуальних рішень по справі не виносилось. Спір по суті не вирішено.
Законом України №2825-IX від 13.12.2022, що набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.
Згідно з розділом II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
На виконання вказаного положення Державна судова адміністрація України наказом №399 від 16.09.2024 затвердила Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва. 
Відповідно до цього Порядку, 08.11.2024 здійснено пакетний автоматизований розподіл судових справ, за яким Рівненському окружному адміністративному суду, з урахуванням навантаження та за принципом випадковості, визначено до передачі 460 справ. 
Наказом в.о.керівника апарату Київського окружного адміністративного суду №45-0д/ка від 31.12.2024, затверджено графік передачі справ, відповідно до якого справи передані Рівненському окружному адміністративному суду 14.02.2025.
На виконання рішення зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду (протокол №3 від 21.11.2024 та №4 від 13.12.2024), комісією прийнято справи, а Відділом документального забезпечення проведено їх реєстрацію та автоматизований розподіл.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 березня 2025 року для розгляду справи №640/9532/21 визначено суддю С.М. Дуляницьку.
Ухвалою від 11.03.2025 справу прийнято до провадження.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в індивідуальній податковій консультації (ІПК) відсутні відповіді на поставлені питання, водночас, в ІПК відповідач виклав свої висновки з питань правильності застосування норм цивільного (сімейного) законодавства, про що позивач не запитував. Вказує, що до повноважень відповідача не належить надання роз`яснення щодо цивільного (сімейного) законодавства, а відтак відповідач перевищив надані йому повноваження. Також в ІПК містяться взаємовиключні висновки. За наведених обставин, позивач просить визнати протиправною та скасувати ІПК від 06.01.2021 №100/ІПК/99-00-04-03-03-06.
Відповідач направив відзив на позовну заяву, в якій вказує, що висновки спірної ІПК є обгрунтованими та жодним чином не протирічать положенням чинного законодавства. Не виправдання прийнятою ІПК сподівань та очікувань позивача з приводу порушених питань не є підставою для визнання такої консультації протиправною. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку 3 групи. Позивач звернувся до ДПС України із запитом про надання індивідуальної податкової консультації з питань оподаткування господарської діяльності. При цьому повідомив, що дружина позивача не є зареєстрованим підприємцем. За час шлюбу дружина ФОПа придбала нежитлове приміщення, яке позивач планує використовувати в своїй господарській діяльності безоплатно та без укладання будь-яких угод. Право власності на нежитлове приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно оформлене на дружину ФОПа. Запитував: 
1) Які податкові наслідки будуть у фізичної особи-підприємця, який є платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 5%, у разі використання такою особою у своїй господарській діяльності безоплатно та без укладання будь-яких угод нежитлового приміщення, яке належить підприємцю та його дружині на праві спільної сумісної власності, але в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно оформлене на дружину підприємця?
2) Чи виникне у фізичної особи-підприємця за таких умов дохід платника єдиного податку?
3) Чи потрібно фізичній особі-підприємцю та за яких умов подавати форму 20-ОПП щодо нежитлового приміщення? Якщо потрібно, то як за таких умов заповнити графи 9 та 10 форми 20-ОПП?
За результатами опрацювання звернення позивача, ДПС України було надано індивідуальну податкову консультацію №100/ІПК/99-00-04-03-03-06 від 06.01.2021, у якій зокрема зазначено: «У разі, якщо право власності на придбане майно зареєстроване на фізичну особу (дружину), то використовувати таке майно для здійснення підприємницької діяльності має лише власник. При цьому зазначене майно може бути використане Вами виключно на підставі договору, укладеного з власником майна.» Щодо подання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані із оподаткуванням або через які провадиться діяльність (повідомлення№20-ОПП), відповідач повідомив: якщо об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення), що належить суб`єкту господарювання на праві спільної сумісної власності подружжя, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, та використовується безпосередньо таким суб`єктом у підприємницькій діяльності, то у повідомленні №20-ОПП у графу 9 «Стан суб`єкта господарювання» вноситься значення 2 - експлуатується та у графу 10 «Вид права на об`єкт» значення 1 - право власності. 
Позивач, вважаючи оскаржувану податкову консультацію протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до пп.14.1.172 п.14.1 ст.14 ПК України, податковою консультацією вважається індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.
За приписами підпунктів 14.1.172-1 пункту14.1 статті 14 ПК України, індивідуальна податкова консультація - це роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.
Згідно пункту 52.1 статті 52 ПК України, за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктами 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення контролюючим органом.
Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п.52.2 ст.52 ПК України).
Пунктом 52.3 статті 52 ПК України передбачено, що за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі.
Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.
У силу пункту 53.1 статті 53 ПК України, у разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, то застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації.
Платник податків та/або податковий агент, які діяли відповідно до податкової консультації, не звільняються від обов`язку сплати податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.
За правилами пункту 53.2 статті 53 ПК України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.
При цьому, скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.
У подальшому, протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або ж надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.
Аналіз вказаних норм свідчить, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання й повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у певному визначеному колі податкових правовідносин.
Отже, індивідуальна податкова консультація, як методична й практична допомога платнику при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій або ж оскарження дій контролюючих органів тощо): 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування і сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має чіткий індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація була надана; 3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення відносно практичного її застосування; 4) має мету - викладення (тобто роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з тих чи інших питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.
У той же час, платнику надано право оскаржити до суду, як правовий акт індивідуальної дії, податкову консультацію контролюючого органу у випадку, якщо вона, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, й скасування судом такої податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.
Обов`язковими складовими письмової податкової консультації є опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.12.2020р. у справі №805/112/16-а та від 13.08.2021р. у справі №816/1510/16.
Судом встановлено, що позивач у зверненні про надання індивідуальної консультації просив надати конкретну відповідь на поставлене питання: щодо податкових наслідків для фізичної особи-підприємця, який має намір використовувати у своїй підприємницькій діяльності нежитлове приміщення, яке придбала у власність дружина за час перебування у шлюбі. 
Як випливає з норм Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).
Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статті 64, 65 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Крім того, стаття 7 СК України передбачає, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.
На переконання суду, усна домовленість у цьому випадку цілком допустима, адже відносини між подружжям - це насамперед сімейні відносини, а не цивільно-правові. У той же час законодавство також допускає можливість укладення між подружжям будь-яких цивільно-правових договорів. 
Подружжя за обопільною згодою володіють, користуються та розпоряджаються спільним майном. І дружина, і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (наприклад, шлюбним договором). Приватний підприємець у межах своєї діяльності може використовувати спільне майно подружжя. При цьому вважається, що це відбувається за взаємною згодою, тобто другий із подружжя не заперечує проти цього.
Повертаючись до змісту наданої ІПК, суд зазначає, що позивач не запитував про допустимість використання ФОПом спільної сумісної власності без укладання договору з дружиною. Натомість, питання стосувалося податкових наслідків у фізичної особи-підприємця, який є платником єдиного податку 3 групи зі ставкою податку 5%, у разі використання такою особою у своїй господарській діяльності безоплано та без укладання будь-яких угод нежитлового приміщення, яке належить підприємцю та його дружині на праві спільної сумісної власності, але в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно оформлене на дружину підприємця.
Водночас, в оскаржуваній ІПК відповідь на це питання відсутня.
Суд відмічає, що індивідуальна податкова консультація не може складатись лише з послідовного цитування нормативних актів і не містити остаточних та чітких висновків. Вона не повинна сама по собі давати привід для подвійного тлумачення тексту консультації. Рекомендація стосовно конкретної ситуації, що виникла у у платника податків має чітко зазначатись в тексті індивідуальної податкової консультації.
Крім того, з метою виконання вимог Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків", забезпечення якісного надання платникам податків індивідуальних податкових консультацій ДФС України у листі "Щодо порядку надання узагальнюючих письмових податкових консультацій та індивідуальних податкових консультацій" від 11.09.2015 № 33705/7/99-99-19-03-02-17 ще раз наголосила на тому, що консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов`язково повинна містити: опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків; обґрунтування застосування норм законодавства; висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.
Про вимоги до індивідуальних податкових консультацій неодноразово зазначав й Верховний Суд, зокрема у постановах від 27 листопада 2018 року справа №826/14131/16, від 23 лютого 2021 року справа № 816/1696/17.
Також суд звертає увагу, що у процесі нормативного регулювання оподаткування важливим є забезпечення справедливого балансу інтересів держави та платника податків, адже можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних ним дій має фундаментальне значення для правильності його застосування, а у випадку неоднозначності нормативних приписів підлягає застосуванню підхід, відповідно до якого істотні правові сумніви мають тлумачитися на користь платника.
Таким чином, отримання податкової консультації з чіткою відповіддю на поставлене питання сприяє уникненню в подальшому податкових спорів щодо поставленого питання та стабільності суспільних відносин, а відповідач як контролюючий орган зобов`язаний вживати заходів до уникнення можливих податкових спорів, в тому числі, шляхом надання податкових консультацій з конкретних питань, що ним в даному випадку зроблено не було.
Оскільки оскаржувана індивідуальна податкова консультація не містить повної обґрунтованої відповіді на поставлені позивачем питання, а фактично складається лише з переліку правових норм, суд дійшов висновку про недотримання відповідачем вимог податкового законодавства, що є підставою для скасування індивідуальної податкової консультації, що оскаржується позивачем.
Відтак, позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України №100/ІПК/99-00-04-03-03-06 від 06.01.2021. 
Згідно частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд дійшов висновку, що витрати на сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію №100/ІПК/99-00-04-03-03-06 від 06.01.2021.
Стягнути з Державної податкової служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 2270,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 12 січня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - Державна податкова служба України (Львівська площа, буд. 8,м. Київ,04053, ЄДРПОУ/РНОКПП 43005393) 

Суддя       С.М. Дуляницька