ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/4431/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року (суддя Науменко В.В.) в справі № 340/4431/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача, яка заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача, яка заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про:
визнання протиправними дій щодо відмови йому у виплаті грошового забезпечення безвісно відсутнього брата - військовослужбовця ОСОБА_2 з дати його зникнення безвісти.
зобов`язання нарахувати та здійснювати виплату йому грошового забезпечення безвісно відсутнього брата - військовослужбовця ОСОБА_2 з дати його зникнення безвісти (з 17 жовтня 2024 року) відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» від 30 листопада 2016 року №884.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апелянт із посиланням на приписи законодавства, що введено в дію з 01 лютого 2025 року, вказує, що у разі відсутності у загиблого або зниклого військовослужбовця зазначених осіб першої черги, а також у разі відсутності відповідного особистого розпорядження, виплата частини грошового забезпечення брату є не правом, а обов`язком уповноваженого органу. Відмова у здійсненні такої виплати за наявності законних підстав (родинного зв`язку, відсутності осіб, визначених в абзацах другому та третьому пункту 6 Порядку № 884, належно поданої заяви тощо) є протиправною та такою, що порушує права особи. Відмова у виплаті позивачу грошового забезпечення за його рідного брата ОСОБА_2 , надана без зазначення правових підстав і без посилання на норми чинного законодавства, є порушенням принципів правової визначеності та обґрунтованості адміністративних рішень. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Сповіщення сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісти (потрапившого у полон) №518, зареєстроване 21.10.2024 року вих. №6/12357, направлено ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 .
За змістом сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_1 сповістив про те, що брат позивача ОСОБА_2 зник безвісти 17.10.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Катеринівка Покровського району Донецької області.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №8116 від 09.11.2024 17.10.2024, винесеного за результатами проведеного службового розслідування, під час виконання бойового завдання приблизно о 14.43-16.30, в ході ведення бойових дій поблизу населеного пункту Катеринівка Покровського району Донецької області, ОСОБА_2 зник безвісти. 
Відповідно до копії паспорта ОСОБА_3 зареєстрований у АДРЕСА_1 , а його брат ОСОБА_4 за паспортними даними зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2 . 
Позивач посилається на спільне проживання з братом, водночас матеріали справи таких доказів не містять.
На заяву позивача до військової частини НОМЕР_1 про виплату на його користь частини грошового забезпечення, нарахованого брату ОСОБА_5 , як єдиному найближчому родичу військовою частиною НОМЕР_1 листом від 15.05.2025 року № 642/вих362/1186 у задоволені відмовлено, з посиланнями на те що, заявник не є законним представником зниклого безвісти військовослужбовця.
Врахувавши відсутність доказів наявності особистого розпорядження на випадок захоплення ОСОБА_2 в полон або його зникнення безвісти про виплату належного грошового забезпечення саме позивачу, а також доказів, що ОСОБА_2 є законним представником позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для виплати позивачу грошового забезпечення його зниклого безвісти брата.
Суд визнає наведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу у складі військовій частині НОМЕР_1 . 
Відповідно до повідомлення (сповіщення) від 21 жовтня 2024 року №518 військової частини НОМЕР_1 , яке направлено брату військовослужбовця ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , брат позивача ОСОБА_2 зник безвісти 17 жовтня 2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Катеринівка Покровського району Донецької області.
ОСОБА_2 з 17 жовтня 2024 року вважається зниклим безвісти. 
Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з питання виплати йому частини грошового забезпечення, нарахованого брату ОСОБА_5 , як єдиному найближчому родичу, листом військової частини НОМЕР_1 від 15 травня 2025 року № 642/вих362/1186 повідомлено про відсутність підстав для такої виплати через те, що заявник не є законним представником зниклого безвісти військовослужбовця.
Спірними в цій справі є питання наявності підстав для виплати брату зниклого безвісті військовослужбовця грошового забезпечення.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ, застосовується у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. 
Абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною шостою статті 9 Закону №2011-ХІІ установлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 (далі - Порядок №884, застосовується судом у редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин - дата зникнення військовослужбовця 17 жовтня 2024 року).
Відповідно до пункту 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються:
копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);
довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);
копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);
копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);
копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
За положеннями пункту 5 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:
подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;
подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;
з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.
Згідно з пунктом 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.
Міноборони, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.
Відтак, першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця, а у разі їх відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Як встановлено вище, позивач ОСОБА_1 є братом зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 , тобто в силу приписів частини шостої статті 9 Закону №2011-ХІІ та положень пункту 7 Порядку № 884 в редакції, яка була чинною на час зникнення безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 , (17 жовтня 2024 року) не є особою, якій виплачується грошове забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця, не є законним представникам (опікунам, піклувальникам).
Крім того, відсутні докази, що позивач є особою, яка перебуває на утриманні військовослужбовця.
Суд зауважує, що Законом України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» від 08 жовтня 2024 року № 3995-IX (далі - Закон № 3995-ІХ) внесено зміни у частину шосту статті 9 Закону №2011-ХІІ, які набули чинності з 01 лютого 2025 року, яка викладена у такій редакції: 
« 6. За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.».
Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2025 року №449 Порядок № 884 (нова назва - Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти) викладено в новій редакції, яка застосовується з 01 лютого 2025 року.
Зокрема, пункт 6 Порядку № 884 має таку редакцію:
« 6. Виплата грошового забезпечення здійснюється:
особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям:
виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;
включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.
Міноборони, зокрема ІНФОРМАЦІЯ_2, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію про осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.».
Пунктом 1 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 3995-ІХ установлено, що цей Закон набирає чинності через два місяці з дня його опублікування та вводиться в дію з першого числа місяця, що настає за місяцем набрання ним чинності, крім пункту 2 цього розділу, який набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.
Як вказано, Закон № 3995-ІХ введено в дію з 01 лютого 2025 року, тобто на час зникнення без вісті брата позивача військовослужбовця ОСОБА_2 (17 жовтня 2024 року) законодавство не містило приписів, що у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець, яким рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань, тобто діюче на час виникнення спірних правовідносин законодавство не встановлювало права братів (сестер) зниклих військовослужбовців на отримання частини грошового забезпечення.
Закон №3995-ІХ не містить приписів про розповсюдження його дії на правовідносини, що виникли до введення його в дію, тобто ретроспективне застосування.
Відтак, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для виплати позивачу грошового забезпечення безвісно відсутнього брата -військовослужбовця ОСОБА_2 з дати його зникнення безвісти (з 17 жовтня 2024 року).
Доводи апелянта зводяться до констатації його права на отримання грошового забезпечення із посиланням на приписи частини шостої статті 9 Закону №2011-ХІІ в редакції Закону №3995-ІХ та Порядку №884 в редакції, яка застосовується з 01 лютого 2025 року, та спростовані приведеними вище висновками суду.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року в справі № 340/4431/25 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року в справі № 340/4431/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача, яка заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 13 січня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 13 січня 2026 року. 

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко