Справа № 740/7045/25 
Провадження № 2-о/740/33/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року      місто Ніжин   
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді Роздайбіди О.В.,
при секретарі Дьоміній Н.А.,
за участю: заявника – ОСОБА_1 ,
представника заявника – адвоката Скиби С.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжин в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - місцева територіальна громада в особі Носівської міської ради Чернігівської області, про встановлення факту родинних відносин (батьківства),
встановив:
До суду звернулася ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , із заявою про встановлення факту родинних відносин (батьківства), в якій просила встановити факт визнання батьківства ОСОБА_3 стосовно дочки ОСОБА_1 .
Заяву аргументує тим, що її матір ОСОБА_4 взимку 1993 року познайомилась із ОСОБА_3 і з того часу вони стали проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання її матір та ОСОБА_3 мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство. Від ОСОБА_3 . ОСОБА_4 завагітніла і ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину – її, ОСОБА_5 .. Оскільки на момент її народження батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, матір зареєструвала її у відділі РАГС Ніжинського міськвиконкому Чернігівської області за місцем своєї реєстрації на своє прізвище. Запис про батька у актовому записі про її народження здійснено відділом РАГС зі слів її матері. ОСОБА_3 не був присутній під час проведення цієї реєстрації, оскільки поїхав на заробітки і перебував у цей час у росії. ОСОБА_3 визнав своє батьківство відносно неї як до її народження протягом всієї вагітності матері, так і після її народження. Після повернення із заробітків ОСОБА_3 став проживати окремо у м. Носівка, але мав постійний зв`язок із її матір`ю і нею, визнав її своєю донькою, системно брав участь у її утриманні й вихованні. ІНФОРМАЦІЯ_2 її рідний батько ОСОБА_3 помер. Вона поховала ОСОБА_3 за власні кошти, збирається після роковин з дня смерті батька встановити на його могилі пам`ятник. Після смерті її батька заповіту не залишилось. Крім неї, інших спадкоємців першої черги за законом на день відкриття спадщини у померлого ОСОБА_3 немає. Встановлення факту визнання ОСОБА_3 свого батьківства стосовно неї не пов`язане з вирішенням спору про право. Цей факт має безспірний характер і встановлення цього факту необхідне їй для реалізації спадкових прав після смерті батька ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 23 грудня 2025 року провадження у справі відкрито в порядку окремого провадження; судове засідання призначено на 12 годину 30 хвилин 15 січня 2026 року 
У судовому засіданні представник заявниці – адвокат Скиба С.Е. підтримала подану заяву, просила встановити факт батьківства. Оскільки це потрібно для отримання спадщини, адже мати заявниці в шлюбі з ОСОБА_3 не перебувала. Зазначила, що мати ОСОБА_3 (бабуся заявниці) померла, спадкоємців у нього не має. Інші шлюби не зареєстровано, дітей більше немає. Підтримала раніше подане клопотання про допит свідків.
Від представника заінтересованої особи – Носівської міської ради – Ями С.С. надійшла заява про розгляд справи без участі, в якій остання просила розглянути справу за наявними матеріалами та дослідженими в судовому засіданні доказами, рішення суду винести на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства України. 
Будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідки повідомили суду про відомі їм обставини, які мають значення для справи.
У судовому засіданні було допитано ОСОБА_1 , яка повідомила, що батько з матір`ю познайомилися в м. Ніжин під час святкування нового року біля ялинки у 1993 році. При цьому в матері була вже дитина, її старша сестра, яка проживала з нею в м. Ніжин у своєї матері. Потім вони почали проживати разом в м. Носівка у батькової матері із ОСОБА_6 . Коли її мати завагітніла, батько поїхав на заробітки до росії, а мати переїхала назад в м. Ніжин, поки його не було. При виписці з пологового були присутні батько, його мати, материна мати, батько забрав їх з пологового, а сам повернувся в росію, тому мати проживала в Ніжині. До хрестин він повернувся, на хрестинах він був, привіз подарунки, однак вони перестали разом з матір`ю проживати. Батько поїхав жити у м.Носівку до своєї матері, але дуже часто забирав її до себе, на канікулах вона проводила у нього свій час, доглядав за нею, створював належні умови виховання, забезпечував харчами. Коли вона почала відвідувала музичну школу, тато купив їй синтезатор, завжди підтримував. У свідомому віці вона задавала питання про те, чому тато не записаний її батьком і чому вони не перебувають з мамою в офіційному шлюбі. Після того, як вона вийшла заміж, батько допомагав купити молодій родині будинок та робив там ремонт. Коли вона народила онучку, батько її любив, вони часто зустрічалися, проводили час розом. Він хотів усе оформити офіційно, але не встиг, помер.
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що з 2013 по 2024 рік жила з ОСОБА_3 . Він познайомив її з дочкою ОСОБА_8 . Вони проживали без реєстрації шлюбу, як одна сім`я, до них часто в гості приїздила ОСОБА_9 з онучкою. ОСОБА_10 збирався приїхати до РАЦСу та визнати своє батьківство, мати ОСОБА_10 – ОСОБА_11 також визнавала ОСОБА_12 онукою та ОСОБА_13 правнучкою. ОСОБА_10 розповідав, що дочка ОСОБА_9 в дитинстві проживала з ним, вони часто ходили разом в ліс по гриби, на рибалку. Зауважила, що поховала ОСОБА_10 переважно ОСОБА_9 – дочка. Зазначила, що вона на спадщину не претендує. ОСОБА_10 ніколи не мав сумніву, шо він є батьком ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою покійного ОСОБА_10 та пам`ятає як вони з ОСОБА_16 жили. ОСОБА_16 була вагітною. Потім народилася ОСОБА_9 , він усім заявив, що це його дочка, визнавав її за дочку, допомогав їй, турбувався про неї, коли вона була в нього, та дуже любив.
Свідок ОСОБА_4 пояснила, що у 1993 році вони познайомилися з ОСОБА_10 . ОСОБА_17 пожили у її матері, потім почали проживати разом у м. Носівка з його матір`ю, мали та вели власне господарство у ОСОБА_18 . Вирощували та продавали власного виробництва товари у м. Києві. Коли вона завагітніла, ОСОБА_10 дуже зрадів. Народилася ОСОБА_9 , він їх разом зі своєю матір`ю та тещею забирав з пологового. Потім поїхав на заробітки в росію, хотів заробити на власну оселю, приїхав на хрестини, однак жити разом не стали. ОСОБА_10 завжди надавав кошти на утримання дитини, приймав участь у вихованні. Саме вона реєструвати шлюб не хотіла, оскільки мала старшу дочку. Але ОСОБА_12 ОСОБА_10 часто любив, бувало, що забирав до себе на все літо.
ОСОБА_19 , яка доводиться бабою ОСОБА_14 , пояснила, що її дочка ОСОБА_16 з ОСОБА_3 познайомилася в Ніжині 1993 під час святкування Нового року. Відразу почала проживати з ним у м. Носівка. У ОСОБА_10 в ОСОБА_10 та ОСОБА_16 було домогосподарство, яким вони разом займалися. Потім дочка завагітніла, народилася ОСОБА_9 . ОСОБА_3 завжди вважав її своєю дочкою, дуже любив, забирав з пологового. Для них з чоловіком, як батьків ОСОБА_16 , ОСОБА_3 був зятем, не зважаючи на те, що вони були не розписані. 
Суд, заслухавши учасників судового засідання, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до наступного висновку. 
Судом встановлено, що ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Ніжині, її батьками записані ОСОБА_20 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 26).
Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, про що свідчать дані у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00017849260, сформованого 29.03.2017 (а.с. 27).
16 квітня 2015 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_21 і їй було присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_22 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 16 квітня 2015 року (а.с. 25). 
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Носівською міською радою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ніжин Ніжинського району Чернігівської області (а.с. 34).
26.08.2025 приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Кузьменко О.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як неможливо встановити родинний зв`язок між спадкодавцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як батьком та дочкою (а.с. 31-32).
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України у порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, серед іншого, родинних відносин між фізичними особами.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
За правилами ст. 315 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про заінтересованість свідків в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються та не суперечать іншим наданим доказам.
Згідно з ч.ч 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець для вступу у права на спадкування має прийняти спадщину.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Як убачається з наданої копії спадкової справи № 1/2025, заведеної 09 січня 2025 року до спадщини померлого ОСОБА_3 , наданої на запит суду приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Кузьменка О.В., заявниця позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин з померлим ОСОБА_3 , про що складено постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.08.2025.
Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 Сімейного кодексу України. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою.
Відповідно до змісту ч.1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно з п. 3 ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.
Відповідно до ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. В пункті 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст. 55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.
Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.
Згідно зі ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
При розгляді спору щодо встановлення факту батьківства суд має виходити зі змісту ст. 130 СК України відповідно до якої підставою для встановлення факту батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи.
У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 зроблено висновок, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання особою свого батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Такі правові висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц.
У п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В третьому абзаці п. 13 постанови Пленуму зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З`ясувавши всі обставини справи, дослідивши надані докази та показання свідків, суд вважає встановленими в судовому засіданні наявність підстав, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 223, 235, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 315 ЦПК України, ст.ст. 55, 121, 125, 130, 134, 135 СК України, суд
ухвалив:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа – місцева територіальна громада в особі Носівської міської ради Чернігівської області, про встановлення факту родинних відносин (батьківства) – задовольнити.
Встановити факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Носівка Носівського району Чернігівської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про смерть № 356 від 05.12.2024 складено Носівською міською радою Чернігівської області) стосовно дочки ОСОБА_23 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ніжин Чернігівської області (актовий запис про народження № 444 від 30.081995 року зроблено відділом реєстрації актів громадянського стану Ніжинського міськвиконкому Чернігівської області, Україна).
Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Заінтересована особа: місцева територіальна громада в особі Носівської міської ради Чернігівської області, вул. Центральна, 20, м. Носівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 17100, код ЄДРПОУ 04061984.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Роздайбіда