ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1050/26 Справа № 182/932/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Городничої В.С., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на додаткове рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2025 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи - ТОВ «Дебт Форс» та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи - ТОВ «Дебт Форс» та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від від 02 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи - ТОВ «Дебт Форс» та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, були задоволені. Визнано виконавчий напис від 24 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 53674, вчинений приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 19 752 грн. 11 коп. А також, стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН – НОМЕР_1 ), судовий збір в розмірі 1 211 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн.) 20 коп., сплачений останнім при подачі позову до суду.
У липні 2025 року представник ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить суд здійснити розподіл судових витрат за результатами розгляду справи, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп.
Додатковим рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2025 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
Додаткове рішення суду мотивовано тим, що як на підставу звернення до суду з даною заявою, посилається на те, що обставини, які викладенні в поданій заяві, є підставою для ухвалення додаткового рішення, шляхом вирішення питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп. 
При цьому, в поданій заяві посилається на те, що всі обставини є підтвердженими та доведеними та факт отримання правової допомоги позивачем є беззаперечним. Однак, в заяві міститься посилання на додатки, зокрема, на копію договору про надання професійної правничої допомоги від 14 лютого 2024 року, додаткової угоди № 3 від 13 січня 2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 14 лютого 2025 року, копію акту прийому - передачі наданих послуг від 08 липня 2025 року та копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 4-07/25 від 13 січня 2025 року. 
Однак, вищевказані документи до заяви про ухвалення додаткового рішення долучені не були, був долучений лише ордер та квитанції про надсилання сторонам копії заяви про ухвалення додаткового рішення, що, в розуміння вимог чинного законодавства, не є належними та допустимими доказами, на підставі яких слід вважати, що сторона позивача понесла витрати на правову допомогу. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить додаткове рішення скасувати та задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що додаткове рішення суду є незаконним та необґрунтованим.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване додаткове рішення скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.
Так, матеріалами справи встановлено, що у лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи - ТОВ «Дебт Форс» та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від від 02 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи - ТОВ «Дебт Форс» та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, були задоволені. Визнано виконавчий напис від 24 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 53674, вчинений приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 19 752 грн. 11 коп. А також, стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН – НОМЕР_1 ), судовий збір в розмірі 1 211 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн.) 20 коп., сплачений останнім при подачі позову до суду.
Питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, судом при ухваленні рішення, не вирішувалось.
У липні 2025 року представник ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить суд здійснити розподіл судових витрат за результатами розгляду справи, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп.
Ухвалюючи додаткове рішення у справі про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, які викладенні в поданій заяві, є підставою для ухвалення додаткового рішення, шляхом вирішення питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп. При цьому, в поданій заяві посилається на те, що всі обставини є підтвердженими та доведеними та факт отримання правової допомоги позивачем є беззаперечним. Однак, в заяві міститься посилання на додатки, зокрема, на копію договору про надання професійної правничої допомоги від 14 лютого 2024 року, додаткової угоди № 3 від 13 січня 2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 14 лютого 2025 року, копію акту прийому - передачі наданих послуг від 08 липня 2025 року та копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 4-07/25 від 13 січня 2025 року. Однак, вищевказані документи до заяви про ухвалення додаткового рішення долучені не були, був долучений лише ордер та квитанції про надсилання сторонам копії заяви про ухвалення додаткового рішення, що, в розуміння вимог чинного законодавства, не є належними та допустимими доказами, на підставі яких слід вважати, що сторона позивача понесла витрати на правову допомогу. 
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина 2 статті 270 ЦПК України).
Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.
У наведеній правовій нормі міститься виключний перелік умов, за наявності яких суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення. Тлумачення частин 1 та 2 статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог частини 1 статті 264 цього Кодексу. Перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України і воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 760/34441/19-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що за загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у справі №911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21, від 14 липня 2021 року у справі № 761/15741/17, від 26 липня 2023 року у справі № 754/4352/21, від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).
Таким чином, за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, суд має право ухвалити додаткове рішення або постановити ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення (частина 5 статті 270 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, оскільки суд залишив без задоволення заяву про ухвалення додаткового рішення шляхом ухвалення додаткового рішення, а не постановлення ухвали про відмову у його прийнятті.
Вимоги апеляційної скарги про ухвалення нового додаткового рішення апеляційним судом, не підлягають задоволенню, оскільки вирішення питання ухвалення додаткового рішення або постановлення ухвали про відмову у його прийнятті належить безпосередньо до компетенції суду, який ухвалив судове рішення по справі.
Згідно пунктів 1-3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права.
Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції постановлено додаткове рішення про залишення без задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення із порушенням норм цивільного процесуального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із поверненням матеріалів справи до суду першої інстанції для належного розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення по справі.
Таким чином, залишаючи без задоволення додаткове рішення у справі, суд першої інстанції повинен був постановити ухвалу, а не додаткове рішення. При цьому, суд апеляційної інстанції позбавлений права ухвалити додаткове рішення у справі, оскільки, відповідно до частини 1 статті 270 ЦПК має ухвалюватися судом, що ухвалив рішення по суті спору.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи скаржника частково заслуговують на увагу, додаткове рішення суду першої інстанції необхідно скасувати через порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до положень статті 379 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А : 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Додаткове рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2025 року – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 16 січня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді В.С. Городнича 
О.В. Свистунова